Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 р. 	Справа № 520/26054/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/26054/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Шевченківського об`єднаного управління ПФУ м.Харкова та Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та в частині не зарахування до стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 3-х років стажу (за період з 25.11.2001 по 25.11.2004) роботи за юридичною спеціальністю у Донецькому обласному центрі зайнятості на посаді начальника юридичного відділу, які передували призначенню Радіонової Олени Олександрівни на посаду судді та надавали право для призначення на посаду судді;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Шевченківське об`єднане управління ПФУ м. Харкова та Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 3-х років стажу (за період з 25.11.2001 по 25.11.2004) роботи за юридичною спеціальністю у Донецькому обласному центрі зайнятості на посаді начальника юридичного відділу, які передували призначенню Радіонової Олени Олександрівни на посаду судді та надавали право для призначення на посаду судді;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Шевченківське об`єднане управління ПФУ м.Харкова та Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 56% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 04.07.2025 у розмірі 56%, та виплатити ОСОБА_1 недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 04.07.2025 до моменту здійснення перерахунку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 по справі № 520/26054/25 адміністративний позов - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та в частині не зарахування до стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 3-х років стажу (за період з 25.11.2001 по 25.11.2004) роботи за юридичною спеціальністю у Донецькому обласному центрі зайнятості на посаді начальника юридичного відділу, які передували призначенню Радіонової Олени Олександрівни на посаду судді та надавали право для призначення на посаду судді.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 3-х років стажу (за період з 25.11.2001 по 25.11.2004) роботи за юридичною спеціальністю у Донецькому обласному центрі зайнятості на посаді начальника юридичного відділу, які передували призначенню ОСОБА_1 на посаду судді та надавали право для призначення на посаду судді.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 56% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 04.07.2025 у розмірі 56%, з урахуванням вже виплачених сум.
Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.
ГУ ПФУ Запорізькій області, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 у справі №520/26054/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про те, що при визначенні періодів роботи на посаді суддів, які враховуються при обчисленні відсоткового відношення для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці потрібно керуватися одними вимогами законодавства, а саме чинного Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII. У переліку посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, визначених у ст. 137 Закону № 1402 робота начальника юридичного відділу на посаді не зазначена та не може бути врахована до стажу роботи на посаді судді позивачу.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач просила апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 - без змін.
Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України від 16 листопада 2004 року №1419/2004 призначена строком на п`ять років на посаду судді Господарського суду Донецької області. Указам Президента України від 13 травня 2009 року №317/2009 призначена в межах п`ятирічного строку на посаду судді Донецького апеляційного адміністративного суду. Постановою Верховної Ради України від 15 квітня 2010 року №2135- VI обрана на посаду судді Донецького апеляційного адміністративного суду безстроково. Постановою Верховної Ради України від 17 травня 20212 року №4733-VI обрана на посаду судді Донецького апеляційного господарського суду. Указам Президента України від 28 вересня 2018 року "295/2018 переведена на посаду судді Східного апеляційного господарського суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 26 червня 2025 року №1367/о/15-25 звільнена з посади судді Східного апеляційного господарського суду у відставку із обчисленим загального стажу судді 23 роки 7 місяців 10 днів.
07.07.2025 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
За правилом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що обчислене, виходячи із стажу роботи на посаді 20 років 07 місяців 07 днів в розмірі 50%.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправні дії у зв`язку з неправильним визначенням показника відсоткового значення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду. Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) вимога щодо якого, визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 3 роки.
Обираючи ефективний спосіб захисту, суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 3-х років стажу (за період з 25.11.2001 по 25.11.2004) роботи за юридичною спеціальністю у Донецькому обласному центрі зайнятості на посаді начальника юридичного відділу, які передували призначенню ОСОБА_1 на посаду судді та надавали право для призначення на посаду судді та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 56% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 04.07.2025 у розмірі 56%
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виплату грошового утримання судді без обмеження максимальним розміром, а також виплати заборгованості у певний спосіб суд першої інстанції виходив з їх передчасності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок відмови відповідача у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці періоду роботи за юридичною спеціальністю у Донецькому обласному центрі зайнятості на посаді начальника юридичного відділу з 25.11.2001 по 25.11.2004 (3 роки).
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до ст. 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України.
Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.
За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.
Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.
Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
У рішенні від 24.06.1999 № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом забезпечення цих гарантій є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
Конституційним Судом України у рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання – це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої розуміється у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 підкреслено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Судовою колегією враховується, що згідно ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
ОСОБА_1 Указом Президента України від 16 листопада 2004 року №1419/2004 призначена строком на п`ять років на посаду судді Господарського суду Донецької області. Указам Президента України від 13 травня 2009 року №317/2009 призначена в межах п`ятирічного строку на посаду судді Донецького апеляційного адміністративного суду. Постановою Верховної Ради України від 15 квітня 2010 року №2135- VI обрана на посаду судді Донецького апеляційного адміністративного суду безстроково. Постановою Верховної Ради України від 17 травня 20212 року №4733-VI обрана на посаду судді Донецького апеляційного господарського суду. Указам Президента України від 28 вересня 2018 року "295/2018 переведена на посаду судді Східного апеляційного господарського суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 26 червня 2025 року №1367/о/15-25 звільнена з посади судді Східного апеляційного господарського суду у відставку із обчисленим загального стажу судді 23 роки 7 місяців 10 днів.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Згідно з частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) необхідно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до стажу судді 3 роки роботи у професійній діяльності.
В абзаці четвертому пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на звільнення у відставку судді, регулювалося відповідно частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Для визначення стажу на посаді судді підлягають застосуванню положення частини третьої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ та Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95.
Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
В абзаці другому статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Суд зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Вказана правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 9 листопада 2018 року справі №243/4794/17, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20.
Вища рада правосуддя у рішенні від 26 червня 2025 року №1367/о/15-25 зазначила, що за результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи безпосередньо на посаді судді - 20 років 7 місяців 10 днів; стаж (досвід) роботи (професійна діяльність (вимога щодо якого була визначена законом на надавала право на призначення на посаду судді, - 3 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на звільнення у відставку, становить 23 роки 7 місяців 10 днів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача, який дає право на відставку необхідно врахувати, крім роботи на посаді судді (20 років 7 місяців 10 днів), стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.
Відповідно, загальний стаж, що дає право на відставку становить - 23 роки 7 місяців 10 днів.
Враховуючи встановлений судом стаж позивача на посаді судді 23 роки 07 місяців та 10 днів, застосовуючи вказані вище положення ст. 137 та ст. 142 №1402-VІІІ, як висновок, ОСОБА_2 має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 56% (за 20 років 50% та додатково за 3 років 6%) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не в розмірі 50% довічне грошове утримання судді, визначеного відповідачем.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів належними та достатніми доказами правомірності своїх дій за спірним предметом спору, відповідно судом встановлено порушення права позивача на врахування до її стажу судді 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, та відповідно належного здійснення перерахунку вказаного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% щомісячного довічного грошового утримання 
Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 по справі № 520/26054/25 в частині задоволених позовних вимог - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.М. Ральченко