ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 березня 2026 року	Справа №160/664/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-4: військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування довідки і наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

12 січня 2026 року представник ОСОБА_1 звернувся через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, з урахуванням уточнень позовної заяви від 06.02.2026 року, до відповідача-1: військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-4: військової частини НОМЕР_2 , в якій просить:
визнати дії військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2025 року під час винесення довідки «Про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби» - протиправними;
визнати довідку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 про визнання ОСОБА_1 «придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони» протиправною;
скасувати довідку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 про визнання ОСОБА_1 «придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони»;
визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений наказ (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №420 від 21.12.2025 року в частині призначення на посаду та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , або іншу військову частину, в якій ОСОБА_1 буде проходити військову службу на момент закінчення розгляду справи по суті - звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби з подальшим виключенням його зі списків особового складу Військової частини;
стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) солідарно, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини НОМЕР_1 судові витрати, які полягають у сплаті судового збору та послуг представника в загальній сумі 25000 грн.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 був примусово доставлений до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У подальшому, позивач був змушений проходити військово-лікарську комісію за адресою: АДРЕСА_1 при ІНФОРМАЦІЯ_1 в проміжок часу з 18:30 до 23:50.
За результатами проходження військово-лікарської комісії, позивачеві повідомлено про наявність висновку у вигляді довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 №2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 року, якою визнано ОСОБА_1 «придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони».
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .
21.12.2025 року ОСОБА_1 був доставлений до військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №420 від 21.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №34/8/8275 від 23.12.2025 року представнику позивача (у відповідь на адвокатський запит) надіслано: копію довідки військово-лікарської комісії №2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 та копію витягу з наказу №2603-М від 21.12.2025 року.
ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню: довідку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 про визнання ОСОБА_1 «придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони»; наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №420 від 21.12.2025 року в частині призначення на посаду та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2026 року для розгляду адміністративної справи №160/664/26 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
27.01.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-4 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Військова частина НОМЕР_2 входить до складу Державної спеціальної служби транспорту.
Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 в частині зарахування його до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , однак в самому позові не зазначає який саме наказ, його реквізити (номер, дата видачі), а також до позовної заяви не додає оригіналу чи копії такого наказу, не заявляє клопотання про його витребування у Військової частини НОМЕР_2 .
Військовою частиною НОМЕР_2 жодного наказу про включення ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не видавалося, про що надаються відповідні довідки командира військової частини НОМЕР_2 ; №523 від 22.01.2026 року, №533 від 22.01.2026 року.
З викладеного вбачається, що між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_2 в питанні зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 відсутній спір, як на момент подачі позову, так і на даний час.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року клопотання представника позивача - задоволено та ухвалено:
Витребувати від військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії документів, а саме:
наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу;
наказ командира військової частини НОМЕР_1 про направлення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 .
Витребувати від військової частини НОМЕР_2 належним чином завірені копії документів, а саме:
наказ командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу.
03.02.2026 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року, в якій представник відповідача-4 повторно повідомив, що жодного наказу про включення ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не видавалося, про що надаються відповідні довідки командира військової частини НОМЕР_2 ; №523 від 22.01.2026 року, №535 від 22.01.2026 року.
03.02.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-3 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 відповідно до частини 13 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі ЦВЛК) та ВЛК регіону.
ОСОБА_1 вважає протиправною довідку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 про визнання ОСОБА_1 «придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони», оскільки остання прийнята в результаті неналежного медичного огляду, без жодних вимірювань якості зору.
Разом з тим, питання наявності чи відсутності захворювань за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 зазначив, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
Підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення №402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Положення №402 не передбачає право особи, що проходила медичний огляд, оскаржувати постанови позаштатних ВЛК у судовому порядку. 
Військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 є позаштатним ВЛК.
Згідно з нормами Положення №402, у разі непогодження із постановами позаштатних ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із скаргою на дії чи рішення ВЛК.
У свою чергу, ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
За приписами пункту 2.4.10 розділу І Положення №402 оскарженню підлягають тільки постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК.
Беручи до уваги ті обставини, що перевірка рішень позаштатних ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням №402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, ВЛК регіону чи ЦВЛК не приймали, представник відповідача-3 вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , представник зазначає наступне. 
Оскільки довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 ОСОБА_1 визнано «придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони», підстав для незарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до списків особового складу в військовій частині НОМЕР_1 не було.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-3 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
03.03.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
20.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пройшов медичний огляд у штатній постійно діючій військово-лікарській комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 і за результатами медичного огляду визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, 03, охорони на підставі статті 23 «В», ЗО «Б» графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (довідка ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період» 21.12.2025 року ОСОБА_1 призвано на військову службу за мобілізацією та відправлено для зарахування в військову частину НОМЕР_1 .
Військовозобов`язаний ОСОБА_1 встановленим порядком 20.12.2025 пройшов медичний огляд ВЛК на визначення ступеню придатності до проходження військової служби.
Пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (із змінами), визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Позивач визначив спосіб захисту свого права, зокрема, шляхом визнання протиправними та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.12.2025 №2603-М “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», а також скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 та командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування позивача до списків особового складу військових частин, тобто, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту.
Пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому вичерпуються їх реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.
Громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (пункт 4 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008).
Скасування наказу про призов особи на військову службу та наказів щодо проходження військової служби не є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану. 
Підстави звільнення таких військовослужбовців визначені пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Наказ про призов на військову службу під час мобілізації та накази про зарахування списків особового складу військових частин є реалізованими, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан позивача.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
05.03.2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача не погоджується з доводами представника відповідача-2, вважає їх необґрунтованими та помилковими, з огляду на таке.
Відповідач-2 зазначає, що у зв`язку з нестабільною роботою в період правового режиму воєнного стану відомчого комунікаційного зв`язку перебої з електропостачанням, а також постійною загрозою ураження БПЛА агресора територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, що перешкоджає своєчасному виконанню завдань за призначенням, з урахуванням приведеної судової практики, дотримання засад правового доступу до суду як елемента права на справедливий суд, прошу поновити строк ІНФОРМАЦІЯ_8 на подання відзиву на позовну заяву у справі №160/664/26 за позовом ОСОБА_1 .
Крім того, відповідач-2 зазначає про форс-мажорні обставин, однак відповідач-2 не надав підтверджень щодо звернення до Торгово-промислової палати України для підтвердження таких обставин.
Враховуючи вказане, представник позивача вважає, що пропуск строків на надання відзиву з боку відповідача-2 є неповажним, а відтак не підлягає поновленню.
Щодо заперечень відповідача - 2 з приводу фізичного впливу.
Наразі «групи оповіщення населення» зобов`язані в своїй діяльності використовувати нагрудні бодікамери. 
Однак, за результатами звернення до ІНФОРМАЦІЯ_6 на отримання відеозаписів так званого «оповіщення» представником отримана наступна відписка:
«У відповідності до Інструкції із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото та відеофіксацїї, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №532 від 06.08.2024 року, розділ 4 пункт 6, фото і відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліції та інших осіб у порядку, передбаченому законом».
Таким чином, у позивача відсутня можливість отримати підтвердження примусової мобілізації шляхом застосування до нього фізичного впливу та психологічного тиску.
Позиція відповідача-2 зводиться виключно до того, що Законом України №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовця внаслідок протиправних та незаконних дій службових осіб під час здійснення мобілізаційних дій такого військовослужбовця.
Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 був винесений на підставі незаконного мобілізаційного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки останній винесений на підставі рішення військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке, в свою чергу, підлягає скасуванню через допущені порушення з боку комісії ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 .
20.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пройшов медичний огляд у штатній постійно діючій військово-лікарській комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 і за результатами медичного огляду визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, 03, охорони на підставі статті 23 «В», ЗО «Б» графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (довідка ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період» 21.12.2025 року ОСОБА_1 призвано на військову службу за мобілізацією та відправлено для зарахування в військову частину НОМЕР_1 .
21.12.2025 року ОСОБА_1 було доставлено до військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №420 від 21.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №34/8/8275 від 23.12.2025 року представнику позивача (у відповідь на адвокатський запит) надіслано: копію довідки військово-лікарської комісії №2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 та копію витягу з наказу №2603-М від 21.12.2025 року.
Судом встановлено, що відповідно до довідок командира військової частини НОМЕР_2 №523 від 22.01.2026 року, №533 від 22.01.2026 року наказів про включення ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не видавалося.
ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню: довідку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025 про визнання ОСОБА_1 «придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони»; наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №420 від 21.12.2025 року в частині призначення на посаду та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя .
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ який визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, .
За приписами статті 1 Закону України №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 відповідно до частини 13 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. 
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі ЦВЛК) та ВЛК регіону.
Разом з тим, питання наявності чи відсутності захворювань за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 зазначив, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
Підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення №402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Положення №402 не передбачає право особи, що проходила медичний огляд, оскаржувати постанови позаштатних ВЛК у судовому порядку. 
Військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 є позаштатним ВЛК.
Згідно з нормами Положення №402, у разі непогодження із постановами позаштатних ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із скаргою на дії чи рішення ВЛК.
У свою чергу, ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
За приписами пункту 2.4.10 розділу І Положення №402 оскарженню підлягають тільки постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК.
У даному випадку, 20.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пройшов медичний огляд у штатній постійно діючій військово-лікарській комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 і за результатами медичного огляду визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, 03, охорони на підставі статті 23 «В», ЗО «Б» графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (довідка ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №2025-1220-2017-4707-7 від 20.12.2025).
Щодо визнання протиправними та скасування наказів про призов за мобілізацією до Збройних Сил України та про зарахування до списків військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-ХІІ одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-ХІІ).
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом (пункт 2 Положення №1153/2008).
За змістом пункту 5 Положення №1153/2008 громадяни, які проходять військову службу є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. 
Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
У даному випадку, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період» 21.12.2025 року ОСОБА_1 призвано на військову службу за мобілізацією та відправлено для зарахування в військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 6 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
За змістом частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 14 Розділу II Інструкції №280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
За змістом пунктів 1, 2, 8 Розділу V вказаної Інструкції військовослужбовці, які переміщуються по службі з одних військових частин до інших, під час прямування до них рахуються як поповнення. Відправлення поповнення здійснюється як у складі команд, так і поодинці. 
Під час відправки поповнення з одних військових частин до інших у складі команди на всіх відправлених обов`язково мають бути такі документи, зокрема, іменний список або припис (в якому вказується, коли, кому та за яким вихідним номером вислано їх особові справи) на відправлених - у старшого команди. Прийом поповнення проводиться поіменно, за іменним списком на поповнення, отриманим від старшого команди. Приймати поповнення без поіменної перевірки заборонено.
Організація обліку та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Водночас, зарахування до списків особового складу військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. 
Відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
У даному випадку, 21.12.2025 року ОСОБА_1 було доставлено до військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №420 від 21.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно, з дня зарахування до списків особового складу військової частини військовозобов`язаний набуває статусу військовослужбовця.
Отже, після видання наказу про зарахування позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р.
Згідно із абзацом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 вбачається, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
В статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені підстави звільнення з військової служби.
Суд зазначає, що цими актами законодавства не передбачено звільнення чи виключення з військової служби шляхом скасування наказу про призов. 
Оскільки наказ вже реалізований та позивача зараховано до військової частини, останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21).
Отже, скасування після його реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії про прийняття на військову службу за призовом до військової частини порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність: наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 21.12.2025 №2603-М «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ; наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №420 від 21.12.2025 року в частині призначення на посаду та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача-3: військової частини НОМЕР_1 , відповідача-4: військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування довідки і наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник