ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 року
м. Київ
справа № 752/10077/23
провадження № 61-2195св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 рокув складі 
судді Хоменко В. С. та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 
2024 рокув складі колегії судді: Мазурик О. Ф., Желепи О. В., 
Немировської О. В. у справі за скаргою  ОСОБА_1 на рішення і дії заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського В`ячеслава Андрійовича, заінтересована особа, - Публічне акціонерне товариство «Правекс-Банк»,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на рішення та дії заступника начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Голосіївський ВДВС у місті Києві Центрального МРУ МЮ) Полінського В. А та просила суд: 
- визнати неправомірними рішення заступника начальника Голосіївського ВДВС у місті Києві Центрального МРУ МЮ Полінського В. А. щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 14 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; 
- зобов`язати начальника Голосіївського ВДВС у місті Києві Центрального МРУ МЮ Полінського В. А. скасувати усі постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, винесені після 15 листопада 2011 року.
Скаргу мотивовано тим, що 19 листопада 2010 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві) Лопатецькою Ю. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 2-1521/10, виданого 05 листопада 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «Правекс-Банк») заборгованості за кредитним договором в розмірі 
740 892,73 грн.
Вказувала, що 15 листопада 2011 року старший державний виконавець ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві Качура Л. В. винесла постанову про повернення виконавчого листа № 2-1521/10 стягувачу.
Постанова про повернення виконавчого листа стягувачу, ні начальником Голосіївського відділу ДВС у м. Києві, ні в судовому порядку не скасована та до винесення постанови про повернення виконавчого листа виконавче провадження не зупинялося, не відкладалося та із заявою про його відстрочку або розстрочку сторони виконавчого провадження до виконавця не зверталися, про що свідчить відсутність відповідних постанов у вказаному виконавчому провадженні. Проте, 17 березня 2023 року ОСОБА_1 запросили до Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ та ознайомили з постановою про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, винесену 14 лютого 2023 року заступником начальника Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ Полінським В. А.
Вважала, що постанова про поновлення вчинення виконавчих дій 
від 14 лютого 2023 року є незаконною, оскільки є дійсною постанова 
від 15 листопада 2011 року про повернення виконавчого документа стягувачу та є незаконними усі дії державного виконавця, спрямовані на виконання судового рішення за виконавчим листом №2-1521/10, вчинені після 
15 листопада 2011 року.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, в задоволенні скарги відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що згідно із відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень постанова про повернення виконавчого документа стягувачу 
від 15 листопада 2011 року, на яку посилається ОСОБА_1 , була скасована 13 березня 2012 року. Про вказане скасування заявнику було відомо, оскільки в матеріалах виконавчого провадження міститься заяви представників ОСОБА_1 , подані після 15 листопада 2021 року, а також вбачається, що заявник безпосередньо була присутня при вчиненні виконавчих дій, котрі також проводились після 15 листопада 2011 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2024року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
01 січня 2025 року справанадійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди не дослідили зібрані докази у справі, а саме постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, яка винесена 15 листопада 2011 року. Крім цього, вказує, що суди не звернули увагу на те, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження міститься постанова про повернення виконавчого листа від 15 листопада 2011 року, однак відсутня постанова від 13 березня 2012 року про скасування постанови від 15 листопада 2011 року.
Позиція інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу протягом строку, встановленого в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).
Відповідно до пункту 1 частин першої та п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Судами встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2010 року у справі № 2-1521/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 740 892, 73 грн.
05 листопада 2010 року Голосіївський районний суд видав виконавчий лист 
№ 2-1521/10.
19 листопада 2010 року старший державний виконавець ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Лопатецька Ю. В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5121/10.
20 січня 2011 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Качури Л. В. зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1521/10 на підставі пункту 6 частини першої статті 35, статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на день винесення постанови.
Постановою старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у 
м. Києві Качури Л. В. від 15 листопада 2011 року виконавчий лист 
№ 2-5121/10 було повернуто стягувачу - ПАТ «Правекс-Банк».
Копія вказаної постанови відсутня в матеріалах виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1, наданих до суду першої інстанції Голосіївським ВДВС РУЮ у 
м. Києві на виконання ухвали суду від 29 травня 2023 року. 
Проте, копія постанови старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Качури Л. В. від 15 листопада 2011 року долучена ОСОБА_1 до скарги.
Крім цього, судами досліджено відомості з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, що є достовірним джерелом інформації по виконавчих провадженнях, та встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 15 листопада 2011 року скасована 
13 березня 2012 року, як помилкова дія.
Постановою заступника начальника Голосіївського ВДВС у місті Києві Центрального МРУ МЮ Полінського В. А. від 14 лютого 2023 року, на підставі частини п`ятої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», поновлено виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1521/10, виданого 05 листопада 2010 року.
Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, встановивши вищевказані обставини, зокрема врахувавши докази скасування постанови від 15 листопада 2011 року про повернення виконавчого документа стягувачу, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій заступника начальника Голосіївського ВДВС Полінського В. А. при прийнятті рішення у вигляді постанови від 14 лютого 2023 року про поновлення вчинення виконавчих дій та правомірність інших рішень державних виконавців Голосіївського ВДВС, прийнятих після 15 листопада 2011 року.
До того ж, суди обґрунтовано вказали, що про існування обставини про скасування постанови від 15 листопада 2011 року про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1 була обізнана, що підтверджується матеріалами ВП НОМЕР_1, згідно з яких після 
15 листопада 2011 року проводився ряд виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, про які заявник була повідомлена. Також в матеріалах ВП НОМЕР_1 міститься заяви від представників 
ОСОБА_1 , поданих після 15 листопада 2011 року та вбачається, що остання була присутня при вчиненні виконавчих дій, що провадилися після 
15 листопада 2011 року.
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська