ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"06" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/170/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/170/26

За позовом: Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68803, Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська, 139; ЄДРПОУ 35549578)
До відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт" (65104, м. Одеса, вул. Небесної Сотні, 103; ЄДРПОУ 00310249)
Про стягнення 153575,86 грн.

Представники:
Від позивача: Пройка С.В., самопредставництво 
Від відповідача: Танцюра С.В., самопредставництво

Встановив: Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт" про стягнення 1217575,86 грн., з яких: 1063577,42 грн. - дохід, одержаний від безпідставно набутого майна; 38467,26 грн.– 3% річних та 115531,18 грн. – інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.01.2026р. прийнято позовну заяву Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області до розгляду та відкрито провадження у справі №916/170/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "23" лютого 2026 р. о 10:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 23.02.2026р. о 10:20.
10.02.2026р. до суду відповідачем надано відзив.
20.02.2026р. до суду позивачем було надано відповідь на відзив.
23.02.2026р. до суду відповідачем надано заперечення.
23.02.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 02.03.2026р. о 12:00., із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.02.2026р. повідомлено Ренійську міську раду Ізмаїльського району Одеської області про підготовче засідання, яке відбудеться "02" березня 2026 р. о 12:00.
25.02.2026р., з додатками від 02.03.2026р. до суду представником Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт" надано заяву про закриття провадження у справі, відповідно до якої відповідачем зазначено суду, що основний боргу у розмірі 1063577,42грн. ним сплачено повністю.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026р. заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт" від 25.02.2026р. задоволено частково. Провадження у справі №916/170/26 в частині позовних вимог Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області до Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт" про стягнення основного боргу у розмірі 1063577,42 грн. закрито.
02.03.2026р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 березня 2026р. о 10:30, із викликом учасників справи у судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026р. повідомлено Товариство з додатковою відповідальністю "Зонт" про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "30" березня 2026 р. о 10:30. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 30.03.2026р. о 10:30.
03.03.2026р. до суду представником Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надано заяву про зменшення позовних вимог про стягнення з відповідача 38044,68 грн. 3% річних та 115531,18 грн. інфляційних втрат. 
30.03.2026р. судом було оголошено перерву по розгляду справи до 06.04.2026р. о 13:10.
Представник позивача, усно у судовому засіданні, яке відбулось 06.04.2026р., просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.
У судовому засіданні 06.04.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 07.04.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

Позивачем в обґрунтування поданого позову було зазначено суду, що Відкрите акціонерне товариство «Зонт» з 10.04.2002р. було власником нежитлової будівлі (виробничих приміщень (цеху), яка розташована по вул. Леніна, 98 (нова назва - вул. Соборна) у м. Рені Одеської області, на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2002р., зареєстрованого в реєстраційній книзі Комунального підприємства «Ренійське бюро технічної інвентаризації» під реєстровим № 34-131 від 10.04.2002р. 
30.01.2006р. між Ренійською міською радою (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Зонт» (Орендар), на підставі рішення Ренійської міської ради «Про передачу земельної ділянки ВАТ «Зонт» в оренду строком на 10 років» від 30.12.2003р. № 285 було укладено договір оренди землі, який було зареєстровано у Ренійській районній філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.02.2007 р. за №0407162700004.
07.02.2007р. земельна ділянка за адресою: Одеська область, Ренійський район, м. Рені, вулиця Леніна, 98 була зареєстрована у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку – кадастровий номер 5124110100:02:007:0010.
Пунктом 1 Договору передбачено, що Орендодавець надає, а Орендар приймає строкове платне користування земельну ділянку, несільськогосподарського використання – землі підприємств з обробки металу, для експлуатації і обслуговування виробничих приміщень, в м. Рені, вул. Леніна, 98.
Відповідно до п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,6347 гектари, у тому числі: землі промисловості – 0,6347 га, розташування та межі якої визначені на плані земельної ділянки, який додається до цього Договору і є його невід`ємною частино.
Пунктом 8 Договору передбачено, що договір укладено на десять років. 07.02.2011р. в результаті реорганізації Відкрите акціонерне товариство «Зонт» було припинено, шляхом перетворення у Товариство з додатковою відповідальністю «Зонт», що підтверджується інформацією у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеній на сайті Міністерства юстиції України.
Як пояснював позивач суду, що 07.02.2011 року Товариство з додатковою відповідальністю «Зонт» є правонаступником майна, прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Зонт».
За поясненнями позивача, у передбачений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строк відповідач не скористався переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та не повідомив про це Ренійську міську раду, тому вищезазначений Договір оренди землі припинив свою дію 08.02.2017р., у зв`язку із закінченням десятирічного строку.
Крім цього, як було зазначено позивачем, 10.02.2017р. Ренійською міською радою (за вих. № 06/122) на адресу відповідача був направлений лист-повідомлення про заперечення у поновленні вищезазначеного договору оренди, на який відповідач не відреагував, у зв`язку з чим додаткова угода про поновлення вищезазначеного договору оренди землі укладена не була.
20.08.2019р. Ренійською міською радою (за вих. № 06/1038) на адресу відповідача був направлений лист, яким повідомлено про використання ним земельної ділянки без достатніх правових підстав та запропоновано, з метою приведення землекористування у відповідність до вимог законодавства України, звернутися до Ренійської міської ради та , як вказує позивач, вищезазначені обставини встановленні рішенням Господарського суду Одеської області від 30.11.2021 року у справі №916/1528/20.
Крім цього, позивачем вказано, що 18.06.2024р. за вх. №2327/25 до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надійшла заява від директора Товариства з додатковою відповідальністю «Зонт» від 31.05.2024 вих. №16 з додатками, де він просив передати в оренду строком на 49 років земельну ділянку з кадастровим номером 5124110100:02:007:0010, площею 0,6347 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована за адресою : вул. Соборна, 98, м. Рені та розглянувши вищевказану заяву та додані документи, Ренійською міською радою Ізмаїльського району Одеської області було прийнято рішення від 16.08.2024 р. № 1224-VIII «Про передачу Товариству з додатковою відповідальністю «Зонт»» земельної ділянки в оренду терміном на 49 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості у м. Рені Ізмаїльського району Одеської області».
У зв`язку із цим, як було пояснено позивачем суду, на поштову адресу відповідача Ренійською міською радою було надіслано супровідний лист та два примірники Договору оренди №1 від 06.01.2025 р. для підписання.
Однак, станом на 31.12.2025 р. з Ренійською міською радою договір оренди землі не укладено та речові права на земельну ділянку не зареєстровано, та речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому, за посиланням позивача, він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.
Станом на момент подання позову, не здійснення відповідачем оплати за землю у законодавчо встановленому розмірі (по звичайним цінам) за використання земельної ділянки (в період з 01.06.2023 року по 31.12.2025 року), а саме несплати орендної плати, призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою та, як наслідок, одержання доходів в результаті використання цієї земельної ділянки у розмірі 1063577,42 грн.
За час розгляду справи відповідачем було погашено основну заборгованість та позовні вимоги направлено на стягнення з відповідача 3% річних – 38044,68 грн. та інфляційних втрат – 115531,18 грн.
Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що він заперечує проти задоволення вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, як таких, що нараховані без належних правових підстав.
Позивач визначив період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат з 01.06.2023 по 31.12.2025, виходячи з того, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникало з першого числа місяця, наступного за місяцем отримання доходу, та за доводами відповідача, такий підхід, на думку відповідача, є необґрунтованим, оскільки фактично ґрунтується на договірній моделі орендних правовідносин, тоді як договір оренди між сторонами відсутній.
За твердженнями відповідача, матеріали справи не містять доказів, що безпідставна вигода виникала саме щомісячно, а також не визначено момент виникнення обов`язку відповідача повернути кошти за кожен окремий місяць. 
Надаючи відповідь на відзив, позивачем було надано пояснення стосовно розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на рішення суду в справі №916/2508/23.
Надаючи заперечення, відповідачем було зазначено суду, що дата 01.06.2023 року визначена позивачем довільно та жодною нормою закону не передбачено, що зобов`язання з безпідставного збагачення виникає автоматично з першого дня після попереднього рішення суду з аналогічних підстав.

Суд, розглянувши усі подані під час розгляду справи докази, заслухавши пояснення представників учасників справи за час розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів”, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Позовні вимоги Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області направлено на стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 38044,68 грн. та інфляційних втрат у розмірі 115531,18 грн.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як з`ясовано судом, 30.01.2006р. між Ренійською міською радою (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством “Зонт” (нині - Товариство з додатковою відповідальністю “ЗОНТ”) (орендар) укладено договір оренди землі №0407162700004, відповідно до якого орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, не сільськогосподарського використання - землі підприємств з обробки металу, для експлуатації і обслуговування виробничих приміщень, в м. Рені, вул. Леніна, 98. Кадастровий №5124100000020070010.
Згідно з п.п. 2, 5, 6, 7 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею - 0,6347 гектари, у тому числі: землі промисловості - 0,6347 га, розташування та межі якої визначені на плані земельної ділянки, який додається до цього договору і є його невід`ємною частиною. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проведена. Земельна ділянка, яка передається в оренду, має такі недоліки, що можуть перешкодити її ефективному використанню - недоліків немає. Інші особливості об`єкта оренди, які мають вплинути на орендні відносини - немає.
Відповідно до п.8 Договору, останній укладено на десять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до п.п. 9-14 Договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірах - 4,65 грн. за 1 метр квадратний або 29513,55 грн. щорічно в грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням (без урахування) індексів інфляції. Орендна плата вноситься щомісячно по 2459,46 грн. Передача продукції та надання послуг, в рахунок орендної плата, оформляється відповідними актами. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення.
Згідно з п.п. 21-25 Договору, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець, у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних із зміною її стану, має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується у судовому порядку. Здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню. Поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем землі, підлягають відшкодуванню. Умови, обсяги і строки відшкодування орендарю витрат за проведені ним поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою сторін. Орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань , передбаченнях цим договором. Збитками вважаються: Фактичні втрати , яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права. Доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.
У відповідності до п.п. 37, 38 Договору, дія цього договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; переходу права власності на земельну ділянку до Орендаря; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи - орендаря. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення. Пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Положеннями ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як з`ясовано судом, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.11.2021р. по справі №916/1528/20, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2022р. залишено без змін, позовні вимоги Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю “Зонт” на користь Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області 43702,05 грн. та вирішено питання щодо судового збору. 
Судом по справі №916/1528/20 встановлено, що Ренійська міська рада направила на адресу ТДВ “Зонт” лист-повідомлення від 10.02.2017 №06/122 про те, що Ренійська міська рада заперечує проти поновлення договору оренди землі, укладеного 30.01.2006 між Ренійською міською радою (орендодавець) та ТДВ “ЗОНТ” (орендар) та зареєстрованого у Ренійській районній філії ДЗК 07.02.2007 за №0407162700004, на умовах, передбачених цим договором, строк дії якого закінчився 07.02.2017р. 
В листі зазначено, що поновлення вказаного договору можливе за умови укладення додаткової угоди до договору про внесення змін в частині розміру орендної плати, яка була направлена для підписання виконавчим комітетом Ренійської міської ради 20.01.2017 за вих.№06/57. В якості доказів надсилання даного листа позивачем надано до суду витяг з книги надіслання та поштову квитанцію. Доказів зворотного (обставин не надіслання листа про відмову у поновленні договору) відповідачем не надано.
21.08.2019р. Ренійська міська рада направила на адресу Товариства з додатковою відповідальністю “Зонт” лист від 20.08.2019 №06/1038, в якому зазначено що: 30.01.2006 між Ренійською міською радою та Відкритим акціонерним товариством “Зонт” (нині - Товариство з додатковою відповідальністю “ЗОНТ”) був укладений договір оренди землі №0407162703004 - земельної ділянки по вул. Леніна, 98 в м. Рені, кадастровий номер 5124100000:02:007:0010, площею 0,6347 га, для експлуатації і обслуговування виробничих приміщень, строком на 10 років, який був зареєстрований Ренійською філією ДЗК у Державному реєстрі земель 07.02.2007 за №0407162700004. 08.02.2017 у зв`язку із закінченням десятирічного строку, договір оренди землі №0407162700004 від 30.01.2006 припинив свою дію. Ренійська міська рада зазначила, що враховуючи, що на зазначеній земельній ділянці розташовані належні ТДВ “ЗОНТ” на праві власності об`єкти нерухомого майна, починаючи з 08.02.2017 і по теперішній час ТДВ “ЗОНТ” використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. 
Також, за час розгляду справи №916/1528/20 встановлено судами, що відповідач у спірний період з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. використовував земельну ділянку за кадастровим номером №5124100000020070010 без належних правових підстав.
Надалі, рішенням Господарського суду Одеської області від 11.10.2022р. по справі №916/1205/22, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.2023р. залишено без змін, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю “Зонт” 141834,09 грн. безпідставно утриманого доходу та вказаним рішенням суду зазначено та встановлено обставину припинення Договору оренди землі 08.02.2017р. у зв`язку із закінченням строку його дії.
Також, за час розгляду справи №916/1205/22 судом встановлено, що доказів укладення нового договору матеріали справи не містять та оскільки відповідач, як власник нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, належним чином не пролонгував договір оренди землі №0407162700004 від 30.01.2006р. та не уклав нового договору оренди землі, то у спірний період з 01.01.2020р. по 31.05.2022р. відповідач використовував земельну ділянку за кадастровим номером №5124100000020070010 без належних правових підстав.
Надалі, рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2023р. по справі №916/2508/23, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2024р. залишено без змін, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт" на користь Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області 253542,49грн коштів, одержаних від безпідставно набутого майна, 2702,54 грн 3 % річних, 8265,37грн інфляційних втрат та вирішено питання щодо судового збору.
Зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідач, як власник нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, належним чином не пролонгував договір оренди землі №0407162700004 від 30.01.2006 та не уклав нового договору оренди землі, та у спірний період з 01.06.2022р. по 31.05.2023р. відповідач використовував земельну ділянку за кадастровим номером №5124100000020070010 без належних правових підстав.

Подаючи позов у даній справі та заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 1063577,42 грн. доходу, одержаного від безпідставно набутого майна, позивачем було зазначено суду, що між сторонами у даній справі договору оренди не укладено та відповідачем не набуто права користування земельної ділянкою.
Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України “Про оренду землі”.
Згідно із частиною першою статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.
Отже, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Дослідивши обставини спору, судом встановлено, та дані обставини не спростовано відповідачем жодними доказами, що наразі відповідачем з Ренійською міською радою Договір оренди землі не укладено, речові права на земельну ділянку не зареєстровано, у зв`язку з чим відповідачем не набуто належного права користування земельною ділянкою по вул. Соборна (стара назва – вул. Леніна), 98 у м. Рені Одеської області, та Товариство з додатковою відповідальністю "Зонт" використовує її без достатніх правових підстав.
Поряд з цим, суд зазначає, що за час розгляду справи, відповідно до платіжних інструкцій №14657 від 19.02.2026р. на суму 399000,00 грн., №14664 від 23.02.2026р. на суму 399000,00 грн. та №24.02.2026р. на суму 266000,00 грн., відповідачем на користь позивача було сплачено заборгованість у загальному розмірі 1064000,00 грн. та ухвалою суду від 02.03.2026р. відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України, закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 1063577,42 грн.
Наразі, позовні вимоги направлено на стягнення 38044,68 грн. 3 % річних та 115531,18грн. інфляційних втрат та надлишок сплати суми основного грошового зобов`язання у розмірі 422,58 грн., яке було сплачено відповідачем, позивачем було зараховано у зобов`язання сплати 3% річних, зменшивши позовні вимоги в даній частині.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» знаходиться в підрозділі 2 «Недоговірні зобов`язання» розділу 3 «Окремі види зобов`язань», який входить до книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.
Згідно із ч.1, ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За статтею 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, з наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.
Суд зазначає, що означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.
Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
На спростування доводів відповідача, суд зазначає, що передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача, оскільки зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом.
Суд зауважує, що момент виникнення прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна слід пов`язувати з таким юридичним фактом, як дата набрання законної сили судовим рішенням, яким встановлено факт безпідставності отримання майна, оскільки саме з цього моменту боржник у зобов`язанні стає достеменно проінформованим про наявність свого зобов`язання по відношенню до кредитора щодо повернення безпідставно отриманого майна.
(Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2026р. у справі №910/3831/22).
Також, на спростування доводів та заперечень відповідача, що були надані ним за час розгляду справи суд зауважує, що у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2026р. у справі №910/3831/22 Касаційний господарський відступив від висновків Касаційного цивільного суду щодо застосування статей 625, 1212 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 330/2142/16-ц, про те, що нарахування прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна здійснюється з урахуванням дати пред`явлення та отримання вимоги про виконання такого зобов`язання відповідно до статті 530 ЦК України, у зв`язку з чим, твердження відповідача щодо необхідності пред`явлення вимоги судом відхиляються. 
Норма частини другою статті 530 ЦК України регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.
Проте, у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.
Норма частини другої статті 530 ЦК України до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі статтею 1212 ЦК України не застосовується.
Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 38044,68 грн. та інфляційних втрат у розмірі 115531,18 грн. 
Суд, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат позивача, вважає такі розрахунки вірним, а вимоги про стягнення – правомірними.
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2662,40 грн. покладаються на відповідача.
Суд роз`яснює позивачу, що надлишково сплачений судовий збір буде повернуто після подання відповідного клопотання.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області - задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт" (65104, м. Одеса, вул. Небесної Сотні, 103; ЄДРПОУ 00310249) на користь Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області (68803, Одеська область, Ізмаїльський район, м. Рені, вул. Вознесенська, 139; ЄДРПОУ 35549578) 3% річних у розмірі 38044 (тридцять вісім тисяч сорок чотири) грн. 68 коп., інфляційні втрати у розмірі 115531 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять одну) грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 24 коп. 

Повне рішення складено 07 квітня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко