Справа № 308/16025/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді     Дегтяренко К.С. 
за участі секретаря судових засідань  Сабо І.Й. 

за участі учасників справи: 
позивача       ОСОБА_1 
представника позивача – адвоката  Галамби М.В.
представника відповідача    Вовканич А.І.,
представника третьої особи   Бардашевської Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Галамба Марини Василівни до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Адвокат Галамаба М.В. в інтересах ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовом до відповідачів Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди на суму 5000,00 грн. 

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позов мотивовано тим, що 05.12.2024 року близько 19 год.00 хв поліцейським УПП в Закарпатській області ДПП складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 202249 від 05 грудня 2024 року за ст. 173 КУпАП. 
Згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення: 05.12.2024 близько 19 год. 00 хв. в м. Ужгород, вул. Заньковецької, 19, гр. Позивач, знаходячись в громадському місці, виражався нецензурною лайкою до працівників закладу, перевернув стелаж з енергетичними напоями, поводив себе зухвало, порушував громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. 
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025 у справі №308/19753/24 ОСОБА_1 закрито провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.
У зв`язку з неправомірними діями поліцейських, ОСОБА_1 , перенесені хвилювання з приводу складення адміністративних матеріалів за ст.173 КУпАП. Розмір заподіяної моральної шкоди поліцейським УПП в Закарпатській області ДПП, внаслідок скоєння ним протиправних дій, позивач оцінює в 5000 гривень (п`ять тисяч гривень). Це сума, яка необхідна для того, щоб хоч якимось чином загоїти отримані душевні страждання та моральні переживання, які позивач отримав, а також відновити його психічний та психологічний стан. 
Адже, під час складання протоколу ОСОБА_1 перебував під сильним душевним хвилюванням
16.12.2025 від представника ДПП надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Твердження позивача про те, що у позивача виникло сильне душевне хвилювання та відповідно внаслідок протиправних дій поліцейських, він був змушених доводити свою невинуватість в судах та виправдовуватись за дії, які не вчиняв – не дають підстави для відшкодування моральної шкоди. 
12.12.2025 від представника Державної казначейської служби України надійшов до суду відзив, згідно з яким Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав), то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду , завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. 
Чіткого, повного та обґрунтованого розрахунку по відшкодуванню моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. позивачем не надано. Таким чином, посилання позивача на те, що у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди не знаходить свого підтвердження ні в тексті позовної заяви, ні в додатках до неї. На підставі викладеного просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 
17.11.2025 року представником позивача усунуто недоліки про що подано відповідну заяву. 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2025 року 
відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2026 року 
підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання 13.03.2026 року: 
Позивач та його представник позовну заяву підтримали, посилаючись на мотиви у ній викладені, просили позов задовольнити;
представник відповідачів просив у задоволенні позову відмовити з обставин викладених у відзиві на позовну заяву; 
представник третьої особи у задоволенні позову просила відмовити посилаючись на пояснення долучені до матеріалів справи.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

05.12.2024 року близько 19 год.00 хв поліцейським УПП в Закарпатській області ДПП складено відносно ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 202249 від 05 грудня 2024 року за ст. 173 КУпАП. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення: 05.12.2024 близько 19 год. 00 хв. в м. Ужгород, вул. Заньковецької, 19, гр. Позивач, знаходячись в громадському місці, виражався нецензурною лайкою до працівників закладу, перевернув стелаж з енергетичними напоями, поводив себе зухвало, порушував громадський порядок і спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. 
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025 у справі №308/19753/24 ОСОБА_1 закрито провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей1173,1174 ЦК України (схожі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.
Під час складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.
Застосовним до розглядуваної справи є також висновок ВерховногоСуду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.
Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями,дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.
Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.
В ході судового розгляду справи судом встановлено, що відносно позивача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2025 у справі №308/19753/24 ОСОБА_1 закрито провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.
Суд зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд в своїй практиці - сам по собі факт закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, яким закрито провадження, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.
В постанові від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18 Верховний Суд вказав, що статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що перебував у стані сильного душевного хвилювання через психологічний тиск який на нього чинили працівники поліції коли складали протокол про адміністративне правопорушення та він вимушений був в суді доводити свою невинуватість.
Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.
Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.
Також вищевказаною постановою Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, сформульованих Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постановах від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 17 січня 2024 року у справі № 686/14845/22 (провадження № 61-5136св22) і зазначила, що: «Вирішуючи спори про відшкодування шкоди, завданої складенням протоколу патрульним поліцейським у разі закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду оцінював дії посадових осіб щодо складання протоколу здебільшого з огляду на те, що самий лише факт складення протоколу (незалежно від того, на підставі чого суд виснував про відсутність складу адміністративного правопорушення) є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої діями працівників патрульної поліції зі складення протоколу, незалежно від того, чи вирішував суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення питання законності протоколу та дій поліцейського.
У такій категорії справ Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Переглядаючи цю справу в касаційному порядку, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
При не встановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.».
Суд приймає до уваги, що складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача могло привести до душевних хвилювань останнього, однак на підтвердження того, що позивач зазнав моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, суду не надано. Доказів звернення позивача за медичною або психологічною допомогою як наслідок складання протоколу суду не надано. Розрахунок суми, про відшкодування якої просить позивач, в позовній заяві також не наведено.
За таких обставин, суд зазначає, що закриття судом провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого правопорушення є достатньою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання таких адміністративних матеріалів.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.
Керуючись ст. ст.2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст.15,16,23,270,280, 1167, 1173 ЦК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних представника ОСОБА_1 адвоката Галамба Марини Василівни до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідачі: Департаменту патрульної поліції, ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул.. Федора Ернеста,3;
Управління патрульної поліції в Закарпатській області, ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: м. Ужгород, вул.Кошового,2;
Третя особа: Державна казначейська служба України, ЄДРПОУ 37567646, місцезнаходження: м. Київ, вул.. Бастіона,6. 
Повний текст рішення складено 18.03.2026.

Суддя         К.С. Дегтяренко