Справа № 303/849/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуга С.Д., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мельника Павла Петровича, в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Куцкір Ю.Ю. у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди
встановив:

У лютому 2023 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди.
Позов мотивують тим, що 18.08.2022 на переданій у користування відповідача ОСОБА_1 сторінці в соціальній мережі «Facebook» з іменем користувача «  ОСОБА_4 », відповідачем було поширено інформацію щодо приватного життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом відтворення відеосюжету, у якому ОСОБА_1 особисто вела прямий ефір та давала своє інтерв`ю на фоні житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_2 зі своєю сім`єю, зокрема, звинувативши позивачів у вчиненні кримінальних правопорушень.
Зокрема, відповідачка у свої дописах зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підробили документи на будинок, проживають в ньому незаконно та поводяться з бабусею відповідачки, яка перебуває в безпорадному стані, неналежним чином. Вказує, що позивачка ОСОБА_2 підробила договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .
Крім цього, позивачка ОСОБА_2 вчиняє як фізичне, так і психологічне насилля щодо бабусі 1939 року народження, зокрема б`є її та намагається відключити від електропостачання. 
Вказує, що на ОСОБА_3 заведені кримінальні справи, а вона проживаючи за кордоном збирає на ЗСУ, але зібрані кошти витрачає на правову допомогу щоб уникнути покарання за вчинені нею злочини.
Називає їх аферистами, шахрайками та ставиться до них з відкритою неповагою. Також в згаданих дописах додає фото, на яких зображений будинок, родичів позивачок. Крім цього ці дописи були також опубліковані в групі «Порадьте, будь-ласка Мукачево» з аудиторією 42,9 тисяч людей.
У зв`язку з цим, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають, що опублікованою інформацією в мережі «Facebook» було порушено їх приватне життя, зокрема шляхом оприлюднення особистих фото, відео, документів та заяв, чим грубо порушила особисті немайнові права позивачів на особисте життя та його таємницю, а також таємницю про стан здоров`я. При цьому, поширена відповідачем інформація відносно позивачів містить образливі вислови та наклеп на позивачів, звинувачує їх у вчиненні кримінальних правопорушень, що принижує їх честь та гідність, та є недостовірною. 
Зазначена інформація потенційно формує негативні уявлення щодо психологічного образу позивачів, яка здатна негативно вплинути на оцінку їх соціально-психологічного статусу, як особистостей, а відтак завдати шкоду іміджу, честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Враховуючи широке триваюче поширення у мережі Інтернет серед невизначеного кола осіб негативної та недостовірної інформації про особисте життя позивачів без їх згоди, психологічно руйнівні переживання (страждання), що призвело до спричинення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 моральної шкоди, розмір якої оцінюють по 180 000,00 грн., кожній. 

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2023 року позов задоволено частково, визнано інформацію поширену відповідачкою в мережі «Facebook» недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивачок. Задоволено моральну шкоду в сумі по 60 000 гривень кожній позивачці.
Суд мотивував своє рішення тим, що жоден факт, який викладено у статті відповідача не підтверджений належними та допустимими доказами. Поширення такої інформації ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивачів, створює та принижує оцінку їх діяльності з боку громадськості та суспільства, породжує сумніви щодо дотримання ними моральних та правових норм. Це у свою чергу, завдало позивачам безумовно моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Мельник П. П., в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно досліджено обставини справи та рішення прийняте в порушення норм матеріального та процесуального права. 
В своїх доводах посилається на те, що сторінка на якій опубліковані відео та фото матеріали не належать ОСОБА_1 , а вони були опубліковані на сторінці ОСОБА_6 , яка не залучена у справі як співвідповідач.
Суд при винесенні даного рішення керувався виключно суб`єктивними судженнями позивачок та не підтверджується ніякими доказами.
Опублікована відповідачем інформація є її власним оціночним судженням, вона не наводить ніяких доказів на підтвердження своїх слів, а лише висловлює припущення.
Позивачами не доведено заподіяння ним моральної шкоди, надані суду публікації не можуть безумовно свідчити про факт спричинення позивачам моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, порушень матеріального чи процесуального права немає.
Вважає, що відповідачка не заперечує, а навпаки визнає авторство всіх опублікованих нею відео та фото матеріалів. 
Зазначає, що посилання апелянта на те, що користувач фейсбуку «Vanessa Kostal» та відповідачка ОСОБА_1 є однією особою, оскільки на сторінці Ванесси Костал опубліковані дані пов`язані з сім`єю відповідачки, де вона вітає своїх рідних з днем народження та веде прямі трансляції з власною участю.
Щодо оціночних суджень, то позивачка посилається на практику ВС де зазначено, що не можна визнати інформацію такою, яка має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи та подається як установлений факт, тобто повідомляється чітко та є констатацією факту.
Вказує, що всі твердження відповідачки стосовно наявності кримінальних проваджень не знаходять свого підтвердження, оскільки таких в реєстрі немає.
Позивачка погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо виплати їм по 60 000 грн моральної шкоди, доводи апелянта, що моральна шкода не доведена не знаходять своє місце, оскільки, позивачі зазнали душевних страждань, їх ділова репутація похитнулася, була створена хибна думка громадськості, що призвело до негативних наслідків.

До початку розгляду справи від учасників спору заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення не надходило.
У судове засідання в режимі відеоконференції через підсистему «ВКЗ» під`єдналася адвокат Бойко Н.В., яка діє в інтересах позивачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Щодо розгляду справи у відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання не заперечила. Зазначила, що позивачки знають про дату, місце та час судового засідання.
Позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повідомлені судовими повістками на їх офіційну електронну адресу, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 02.10.2025 (Т2 а.с.142, 144).
Згідно довідки про доставку електронного листа від 02.10.2025, адвокат Мельник П.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання повідомлений судовою повісткою на його офіційну електронну адресу (Т2 а.с.143).
Відповідачка ОСОБА_1 повідомлялася шляхом надіслання судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак така повернулася 20.10.2025 з відміткою «Неправильно зазначена адреса(відсутня адреса)».
Крім цього, відповідачка ОСОБА_1 повідомлялася про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а саме на сайті Закарпатського апеляційного суду (Т2 а.с.145-146).
Зважаючи на те, що представник відповідачки повідомлений належним чином шляхом отримання електронної повістки на офіційну електронну адресу, а відповідачка повідомлена на офіційному веб-сайті судової влади України, то слід вважати, що сторона відповідача знає про дату, час та місце судового засідання.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 18.08.2022 на переданій у користування відповідача ОСОБА_1 сторінці в соціальній мережі «Facebook» з іменем користувача «  ОСОБА_4 », відповідачем було поширено інформацію щодо приватного життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом відтворення відеосюжету, у якому ОСОБА_1 особисто вела прямий ефір та давала своє інтерв`ю на фоні приватного житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_2 зі своєю сім`єю, зокрема, звинувативши позивачів у вчиненні кримінальних правопорушень.
31.03.2008 між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був укладений Договір дарування, згідно якого ОСОБА_8 подарував ОСОБА_3 жилий будинок з надвірними спорудами та прибудовами, розташованого в АДРЕСА_2 (Т1 а.с. 50-63).
Із Заповіту від 30.04.2013 слідує, що ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не склалося, і все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він згідно із за коном буде мати право, заповів ОСОБА_9 (Т1 а.с. 64).
Із Інформаційної довідки №34 від 18.07.2022, Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2004 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно№6028266 від 25.12.2004, домоволодіння в АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 (Т1 а.с. 65-67).
Позивачами до позовної заяви додано звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет №168/2022-3В від 06.09.2022, складеного ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», в якому досліджено публікації від 20.08.2022 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також досліджено сторінку користувача « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в соціальній мережі «Facebook».
У вищезазначеному звіті зазначається, що у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_3 на веб-сторінці відповідача ОСОБА_1 в соціальній мережі «Facebook» було розміщено пост в якому остання зазначає: «Друзі! Обіцяла інформувати Вас про аферистів які під час війни намагаються заволодіти моїм майном, відібрати землю, тероризують мою стареньку бабусю. Хто з Вас знає цю жінку? Можливо ви з нею знайомі, мали справу, були її клієнтом, орендували у неї квартири. Ця жінка живе у м. Мукачево і одного дня з`явилась у житті моєї матері. Остання має психічні розлади пов`язані з кількома травмами голови та хронічним вживанням алкоголю. Саме Ця жінка, є свідки. Допомагала ОСОБА_10 уникати кримінальної відповідальності за постійне фізичне, моральне, психологічне насилля над бабусею 1939 року народження. Через повну безкарність вона продовжує тероризувати мою бабусю. Кілька днів тому написавши заяви у Обленерго та Закарпатгаз вона просить відрізати будинок де проживає та прописана моя бабуся від електроенергії та газопостачання. ОСОБА_11 це робить на прохання ОСОБА_12 , адже та особисто не може приїхати та боїться повертатись до України . Відключення людини від електроенергії і тд, є прямою загрозою для життя та здоров`я людини. Вони роблять все можливе , щоб бабуся не могла приготувати їжу, випити чай, дивитись та слухати новини, зарядити свій телефон, щоб вчасно викликати собі швидку і тд.»
Крім цього, у вищезгаданій публікації зазначено: «Справа у тому, що 31 березня 2008 році ОСОБА_13 обдурила свою матір та нотаріуса яка оформляла договір-дарування на будинок з якого і виганяють бабусю. У той час будинок належав її батькові та чоловікові бабусі. ОСОБА_14 дідусь був паралізованим. Він не міг приймати самостійно рішень, а тим паче залишити свою жінку ОСОБА_15 , та мою бабусю у небезпеці у майбутньому. Коли у березні цього року мені стало відомо про аферу з оформленням будинку де на той момент я була прописана з донькою 4-х років , мій адвокат підготував позовну заяву щодо розірвання договору-дарування та повернення бабусі будинку. Балко Емма нотаріусу привезла фіктивну довідку , що у будинку вона прописана одна . Приховавши наявність малолітньої дитини. З донькою ми виписались у 2009 році. ОСОБА_13 настільки знахабніла, що не тільки постійно била свою немічну матір а і продовжує добивати. Для людей які знають нашу сім`ю - це є шоком… Сьогодні ми маємо більше 30 свідків по різним фактам пов`язаним з знущаннями ОСОБА_12 над паралізованим батьком та матір`ю. І люди готові свідчити. Більше ніхто її не боїться. Всі виклики до поліції були зафіксовані, порушено кілька адміністративних справ на їх доньку за насилля в сім`ї, за супротив та побиття працівників поліції. У п`яному стані вона кидалась на людей, одного дня волокла свою стареньку матір до озера щоб втопити, одного дня поламала їй ребра, ключицю, зламала руку. І вона продовжує над нею знущатись… Моральні знущання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 організовані умисно… Це справа повного беззаконня та аморальності. Якщо раніше ОСОБА_13 знущалась над рідною матір`ю особисто, то зараз вона це робить перебуваючи у Швейцарії. Збираючи величезні суми на українську армію, вона витрачає гроші на оплату послуг адвокатів та війну з рідною матір`ю, донькою, трьома онучками, правнуком, зятем. 26 березня будучи п`яною, що зафіксовано медичною експертизою, ОСОБА_13 з сокирою скоїла напад на офіцера ЗСУ. Порушена Кримінальна Справа, але вона відкупилась і намагається відбутись 125 статтею ККУ. Замах на вбивство намагаються перекваліфікувати та дали їй можливість втекти за кордон. Бездіяльність Мукачівської поліції розв`язала їй руки. І вже у квітні 2022 року вона перебуваючи у нетверезому стані викрала мою 12 річну дитину, відібрала у неї телефон і тд. Поліція бездіяльна. ОСОБА_16 найнято троє адвокатів, які працюють для того, щоб вона уникнула покарання та відповідальності… Я власник землі під двома будинками, та власник будинку поруч. Ми не можемо жити у одному подвір`ї з агресоркою яка одного дня може довести нею розпочате до непоправної трагедії. Ці потвори вже програли кілька сфальсифікованих ними справ і тд. І вони готові на все щоб помститись та повернути кошти які їм не допомогли у боротьбі з 83 річною бабусею яка і будувала цей будинок. Не дивлячись ні на що бабуся ОСОБА_18 жива! І бореться за свій спокій та старість. ОСОБА_13 не тільки не здійснювала належний догляд за бабусею а навіть не компенсувала її лікування та реабілітацію після побоїв та тортур…»
Також дана публікація містить три мініатюри зображень, на першому міститься червона стрілка, яка вказує на будинок та напис: «У цьому будинку живе ОСОБА_19 . Грушевського. Хто мав з нею справу, або судові процеси, зв`яжіться зі мною» (Т1 а.с. 99).
На другому зображенні розташована фотографія заяви ОСОБА_2 начальнику Мукачівського відділення АТ «Закарпатгаз» Іванову В.В., яка містить дані ОСОБА_3 (адресу, телефон, номер особового рахунку). Заява стосується питань припинення газопостачання до будинку по АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 . Поверху фотографії міститься напис такого змісту: «Мукачево має знати своїх героїв. Аферистка яка 9 років розпоряджається майном моєї матері намагається відібрати будинок та землю у моєї бабусі. 15 серпня вона написала заяву щоб бабусі відрізали газ» (Т1 а.с. 100).
На третьому зображенні розміщена фотографія заяви позивача ОСОБА_2 , яка діяла як представник позивача ОСОБА_3 , директору Мукачівської філії ПрАТ «Закарпаттяобленерго» ОСОБА_20 . Заява містить особисті дані ОСОБА_3 (адресу, телефон, номер особового рахунку). Поверху фотографії міститься напис такого змісту: « ОСОБА_2 написала заяву до ПрАТ «Закарпаттяобленерго», щоб 83-річній бабусі відрізали світло. Читайте уважно!» (Т1 а.с. 101).
У звіті за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет №168/2022-3В від 06.09.2022, складеного ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» також проаналізовано публікацію від 25.08.2022.
Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сторінці відповідача ОСОБА_1 в соціальної мережі «Facebook» зроблено публікацію з текстом в якому відповідачка стверджує, що у 2013 році будинок, в якому проживає її бабуся ОСОБА_21 , було заповідано їй її дідусем. Однак, її матір – позивачка, ОСОБА_3 робить все можливе, щоб відправити бабусю «на той світ». Далі зазначено: « ОСОБА_13 попросила відрізати газопостачання на опорі. Дивіться та читайте уважно кожен документ. Так само і електроенергію. Тим самим грубо порушуючи права старенької людини яка там проживає та прописана. Прошу поширювати! Це ГЕНОЦИД та ЗЛОЧИН! ОСОБА_22 до рідної 83 річної матері. ОСОБА_22 до рідної доньки та 4-х онуків яких одного дня обікрала.». Щодо позивачки ОСОБА_2 зазначила: «Чужа людина, ОСОБА_19 , яка не має відношення до нашої сім`ї називає себе тіткою його дітям. Приходить до воріт моєї приватної власності з недіючими рішеннями судів. Дивіться відео. Немає у цьому та жодному рішенні вказівки що я маю впустити шахрайку на свою землю».
Дана публікація містить посилання на сторінки користувачів соціальної мережі Facebook (хештеги) з іменами: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , Українці в Швейцарії, ОСОБА_33 , Кольчинська селищна рада, НЕРУХОМІСТЬ ОСОБА_34 й району, Закарпаття. ПОРАДЬТЕ БУДЬ ОСОБА_35 , Куплю-продам, порадьте (Мукачево та ОТГ), — разом з ОСОБА_36 та 90 іншими особами (Т1 а.с. 46-49).
Також публікація від 25.08.2022 (№3) містить 10 (десять) зображень. На першому зображенні міститься фотографія жінки, яка закрила обличчя рукою та напис: «Бабуся 1939 р.н. плаче від несправедливості. Саме вона будувала цей дім, а донька з подружками не тільки її звідти вижили а і наостанок вирішили відрізати всі комунікації» (Т1 а.с. 103).
На другому зображенні розміщена особиста фотографія ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з відпочинку багато років тому. На фото ОСОБА_3 міститься напис такого змісту: « ОСОБА_3 екс медсестра Кольчинської амбулаторії. Нажаль моя мати.» На фото ОСОБА_2 міститься напис такого змісту: « ОСОБА_2 має право розпоряджатися усім майном моєї матері. Сюди включено і виселення моєї бабусі з дому де вона прописана і який в неї вкрали за шахрайською схемою» (Т1 а.с. 104).
На третьому та четвертому зображеннях розміщені фотографії двох сторінок нотаріально посвідченої довіреності від 02.05.2022 № 338. Довіреність містить інформацію ім`я, РНОКПП, дату народження, адресу місця проживання ОСОБА_3 , ім`я та адресу місця проживання ОСОБА_2 , викладений в довіреності зміст відносин між позивачами щодо управління майном.
Поверху першої сторінки довіреності містяться два написи такого змісту: «Шахрайка яка допомагала у 2008 році моїй матері заволодіти моїм та бабусиним будинком вже у 2022 році ним розпоряджається. Уважно читайте довіреність яка видана матір`ю чужій людині. Шок!!!!» а також: «АФЕРИСТИ з нерухомістю діють саме так!» (Т1 а.с. 105). 
Поверху другої сторінки довіреності міститься напис такого змісту: «Цікаво чи НОТАРІУС попросила у пенсіонерки довідку від психіатра та нарколога оформляючи таку довіреність?» (Т1 а.с. 106).
На п`ятому зображенні розміщена фотографія першої, другої та третьої сторінок паспорту ОСОБА_2 з особистими даними позивача – ім`я, дата та місце народження, дата видачі паспорта, назва органу, який видав паспорт.
На фотографії поверх паспорту розміщено напис такого змісту: «Народжена у Міжнародний день Землі віджимає землю у дружини офіцера ЗСУ! Мами 4-х дітей! Старенької бабусі Ніни! Будинок у якому я виросла та народилася вже віджала!» (Т1 а.с. 107).
На шостому зображенні розміщена фотографія виданої ОСОБА_37 , як представнику ОСОБА_3 , довідки щодо осіб, зареєстрованих станом на 07.07.2022 року за адресою: АДРЕСА_2 .
На фотографії розміщено напис такого змісту: « ОСОБА_38 теж тут прописана. Але невістка ОСОБА_39 отримує довідки їй потрібні для відключення бабусі свого чоловіка від електроенергії. Геноцид!» (Т1 а.с. 108).
Сьоме та восьме зображення дублюють третє та друге зображення в публікації.
На дев`ятому зображенні розміщені фотографії адресованих ОСОБА_3 сповіщення та рахунку на оплату з разову послугу з відключення електроенергії в будинку, що належить на праві власності ОСОБА_3 .
На фотографії розміщено напис такого змісту: «15 серпня 2022 року ОСОБА_13 сплатила 296,52 грн за відключення рідної матері від електроенергії. Електрики приїхали у День Народження ОСОБА_12 . Саме 19 серпня вона святкувала свої ганебні 60 років життя. Не дивуйся ставленням до тебе, проаналізуй вчинки до своєї матері яка 60 років тому тебе народила в Росії» (Т1 а.с. 111).
На десятому зображенні розміщена фотографія чоловіка та жінки. На фотографії розміщено напис такого змісту: «Вони назвали свого сина на честь чоловіка моєї бабусі ОСОБА_40 . 30 серпня 2022 року за сприяння та допомозі онука ОСОБА_41 та ОСОБА_42 бабусі відріжуть газ!» (Т1 а.с. 112).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існує спір про захист честі та гідності.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково керувався тим, що проаналізовані публікації у соціальній мережі «Facebook» опубліковані користувачем « ІНФОРМАЦІЯ_2 » належать відповідачці ОСОБА_1 та носять принизливий, образливий характер для честі, гідності та ділової репутації позивачів. Суд вказав, що поширена відповідачкою інформація не є оціночним судженням, а тому визнав позовні вимоги в частині спростування опублікованої інформації підставними.
Відповідач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у поданій нею апеляційній скарзі заперечує належність їй сторінки в соціальній мережі «Facebook» під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вказує, що позивачки не довели, що саме вона здійснювала публікацію дописів на цій сторінці. Суд даним обставинам належної оцінки також не надав. ОСОБА_1 стверджує, що дану особу під іменем «Vanessa Kostal», а тому позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З даними доводами апеляційного скарги колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
З поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги вбачається, що відповідачка наводить взаємовиключні та суперечливі доводи, зокрема заперечує належність їй сторінки під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у соціальній мережі «Facebook», однак в решті доводів стверджує про те, що твердження відповідачки в публікаціях є її власними оціночними судженнями, а також заперечує надання позивачами переконливих доказів що її діями було заподіяно моральну шкоду позивачам.
На це також звернула увагу адвокат Бойко Н.В., яка діє в інтересах позивачок, у відзиві на апеляційну скаргу.
Особа, яка користується соціальними мережами повинна усвідомлювати факт загальнодоступності такої та розуміти, що в разі опублікування образливої чи принизливої інформації, яка стосується інших осіб, така може понести відповідальність згідно чинного законодавства.
Соціальна мережа «Facebook» під час процесу реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно із особистими документами та є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.
Наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про акредитацію підтверджується, що ОП «Український мережевий інформаційний центр» підтвердив компетентність Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» для надання послуг, пов`язаних із фіксацією поширення інформації в Інтернет, у тому числі у видачі звітів за результатами фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет та довідок з відомостями про власників веб-сайтів/реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення із використанням онлайн-сервісу «WEB-FIX» відповідно до Договору про акредитацію від 08 травня 2019 року.
Відтак, наявний в матеріалах справи Звіт дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет № 168/2022-3В від 06.09.2022 є належним та допустимим доказом на підтвердження зафіксованого змісту поширеної у соціальній мережі «Facebook» інформації, яка є предметом даного спору.
Як вбачається з доданих до Звіту фіксації від 06.09.2022 роздруківки файлу фіксації та запису відео, що містять фіксацію змісту веб-сторінки від серпня 2022 року ОСОБА_1 особисто вела прямий ефір зі сторінки в соціальній мережі «Facebook» з іменем користувача « ОСОБА_4 », що вже саме по собі в силу правил функції «Прямий ефір» соціальної мережі «Facebook» («Facebook Live») підтверджує, що ОСОБА_1 є і автором всієї інформації, яка транслювалася в прямому ефірі і власником (користувачем) сторінки в соціальній мережі «Facebook» з іменем користувача « ОСОБА_4 » з правом керування цією сторінкою та розміщення на ній інформації.
Основна світлина сторінки в соціальній мережі «Facebook» з іменем користувача « ОСОБА_4 » на час розміщення відеосюжету №1 18 серпня 2022 року – містила фотографію ОСОБА_1 , а контент сторінки містить численні прямі ефіри ОСОБА_1 , а також всі пости (публікації) на сторінки опубліковано від її імені.
Вищезазначене у своїй сукупності дає можливість суду ідентифікувати відповідача ОСОБА_1 як автора всіх публікацій під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_2 », користувача соціальної мережі «Facebook», які є предметом даного спору. 
Тому, саме ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме її публікації стали підставою звернення позивачок до суду за захистом честі та гідності, а тому відсутні підстави у відмові в позові через неналежність відповідача.
Тобто, доводи апеляційної скарги в цій частині слід вважати спростованими.

ОСОБА_1 також зазначала, що є її власними оціночними судженнями, не фактичними твердженнями, вона лише інформувала глядачів про намір перевірити та належним чином довести власні припущення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, слід встановити розбіжності у поняттях «оціночне судження» та «фактичне твердження».
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.03.2024 у справі №712/10999/22 виснував, що судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).
З вищенаведеного слідує, що саме за встановлені факти негативних висловлювань та тверджень фізичну особу можна притягнути до відповідальності у справах про захист честі та гідності.
У публікації від 20.08.2022 відповідачка прямо зазначала про факти уникнення кримінальної відповідальності її матері – позивачки ОСОБА_3 , вказує на психічні розлади останньої, називає позивачок «аферистами» та постійно звертає увагу на зневажливе, негативне ставлення позивачок до її бабусі. Відповідачка зазначає, що її позивачка била бабусю, відключає їй електроенергію та водопостачання, щоб ОСОБА_21 не змогла нормально жити.
Крім цього, ОСОБА_1 використовує такі слова та словосполучення як: «потвори», «агресорка», «аферисти» по відношенню до позивачок, що явно свідчить про зневажливе ставлення відповідачки, яке може завдати шкоди честі та гідності.
В даному випадку, все викладене відповідачкою у публікації від 20.08.2022 не носить характер судження, оскільки ОСОБА_1 не використовує слів та словосполучень, наприклад, «на моє переконання», «на мою думку», тощо. Обставини про які стверджує відповідачка можна перевірити, можна побудувати логічну послідовність, а тому такі носять характер фактичних тверджень.
У пункті 6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19), викладено правовий висновок про те, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто…повідомляється чітко, точно та є констатацією факту.
Також, вищезгадана публікація містить три мініатюри зображень, на першому міститься червона стрілка, яка вказує на будинок та напис: «У цьому будинку живе ОСОБА_19 . Грушевського. Хто мав з нею справу, або судові процеси, зв`яжіться зі мною».
На другому зображенні розташована фотографія заяви ОСОБА_2 начальнику Мукачівського відділення АТ «Закарпатгаз» Іванову В.В., яка містить дані ОСОБА_3 (адресу, телефон, номер особового рахунку). Заява стосується питань припинення газопостачання до будинку по АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 . Поверху фотографії міститься напис такого змісту: «Мукачево має знати своїх героїв. Аферистка яка 9 років розпоряджається майном моєї матері намагається відібрати будинок та землю у моєї бабусі. 15 серпня вона написала заяву щоб бабусі відрізали газ».
На третьому зображенні розміщена фотографія заяви позивача ОСОБА_2 , яка діяла як представник позивача ОСОБА_3 , директору Мукачівської філії ПАТ «Закарпаттяобленерго» ОСОБА_20 . Заява містить особисті дані ОСОБА_3 (адресу, телефон, номер особового рахунку). Поверху фотографії міститься напис такого змісту: « ОСОБА_2 написала заяву до ПрАТ «Закарпаттяобленерго», щоб 83-річній бабусі відрізали світло. Читайте уважно!».
Такі фото публікації також свідчать про те, що відповідачка здійснила втручання в особисте життя позивачок, оскільки у соціальній мережі «Facebook» опублікувала такі особисті дані як: адресу, номер телефону, номер особового рахунку позивачки в ПАТ «Закарпаттяобленерго» та висловлювалась щодо позивачки у зневажливій формі.
У публікації від 25.08.2022 відповідачка зазначала, що у 2013 році будинок, в якому проживає її бабуся ОСОБА_21 , було заповідано їй її дідусем. Однак, її матір – позивачка, ОСОБА_3 робить все можливе, щоб відправити бабусю «на той світ». Далі зазначено: « ОСОБА_13 попросила відрізати газопостачання на опорі. Дивіться та читайте уважно кожен документ. Так само і електроенергію. Тим самим грубо порушуючи права старенької людини яка там проживає та прописана. Прошу поширювати! Це ГЕНОЦИД та ЗЛОЧИН! ОСОБА_22 до рідної 83 річної матері. Ненависть до рідної доньки та 4-х онуків яких одного дня обікрала.». Щодо позивачки ОСОБА_2 зазначила: «Чужа людина, ОСОБА_19 , яка не має відношення до нашої сім`ї називає себе тіткою його дітям. Приходить до воріт моєї приватної власності з недіючими рішеннями судів. Дивіться відео. Немає у цьому та жодному рішенні вказівки що я маю впустити шахрайку на свою землю».
Зазначені висловлювання носять очевидно стверджувальний характер, й при цьому висловлені у принизливій і недопустимій формі, що має на меті формування негативного образу позивачів та причетності їх до вчинення кримінальних злочинів, принижує їх честь та гідність.
Інформація опублікована відповідачкою містить конкретні факти стосовно позивачки ОСОБА_3 , на які ОСОБА_1 посилається, зокрема на те, що: 18.08.2022 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області розглядалася справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 від 31.03.2008; на момент укладення договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 від 31.03.2008 дарувальник ОСОБА_8 (дідусь відповідача ОСОБА_1 та батько позивача ОСОБА_3 ) за станом свого здоров`я «не міг приймати самостійно рішень» на якого в такому стані ОСОБА_3 чинила тиск з метою укладення договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 при укладенні 31.08.2008 договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_2 дала нотаріусу «фіктивну довідку про те, що в цьому будинку вона прописана одна».
Однак, такі факти спростовуються тим, що договір дарування від 31.03.2008 не визнаний в судовому порядку недійсним, так само як і не спростовано факту дієздатності дідуся відповідачки під час підписання такого договору.
Крім цього, відповідачка зазначала у публікації від 20.08.2022, що ОСОБА_3 має психічні розлади, однак статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплену презумпцію психічного здоров`я, тобто кожна особа є психічно здоровою, доки не доведено зворотного.
ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_3 вчинила низку кримінальних правопорушень, однак слід зазначити, що суду не надано посилань на кримінальні або адміністративні провадження у зв`язку з фізичним, моральним, психологічним насиллям над її батьком та матір`ю, побиттям матері та привласненням її коштів замовленням вбивства відповідачки; опору представникам правоохоронних органів. Відсутні й відкриті кримінальні провадження у зв`язку з нападом ОСОБА_3 на чоловіка відповідачки чи викраденням дочки відповідачки, в яких ОСОБА_3 має статус обвинуваченої.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.08.2022 у справі №758/6758/19.
Поширена відповідачкою інформація була опублікована в загальнодоступній соціальній мережі «Facebook», яка налічує декілька мільйонів користувачів, зокрема у групі - «Порадьте, будь-ласка Мукачево» з аудиторією 42,9 тисяч людей, така стосувалася позивачок та порушила їх немайнові права.
З вищезазначеного слідує, що позивачки довели належними та допустимими доказами факт нанесення шкоди їх честі та гідності. Дані обставини підтверджено належними та допустимими доказами, що також встановлено судом першої інстанції.
Щодо розміру відшкодування завданої позивачкам моральної шкоди, то у своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що задоволений судом першої інстанції розмір відшкодування не підтверджений позивачками належними та допустимими доказами, а тому такий стягненню не підлягає.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими доводами, з огляду на таке.
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Таким чином, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили стягнути по 180 000 гривень морального відшкодування кожній за нанесену шкоду їх честі, гідності та діловій репутації.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов стягнув на користь позивачок суму по 60 000 гривень кожній та зазначив, що саме такий розмір у відшкодування моральної шкоди буде справедливим і повністю відповідатиме характеру заподіяння позивачам шкоди їх особистим немайновим правам.
Однак, апеляційний суд не погоджується з такою позицією суду першої інстанції та зазначає, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. 
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
На переконання колегії суддів апеляційного суду сума відшкодування у розмірі по 20 000 гривень кожному позивачу буде відповідати засадам розумності, справедливості та забезпечить належний рівень сатисфакції позивачок враховуючи всі встановлені судом фактичні обставини справи.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру моральної шкоди зменшивши таку суму з суми 60 000 гривень на суму 20 000 гривень кожному позивачу.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5 920,80 гривень з кожної.
Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу адвоката Мельника Павла Петровича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 червня 2023 року змінити в частині розміру моральної шкоди, зменшивши таку із суми по 60 000,00 гривень на суму по 20 000,00 гривень кожному позивачу.

У решті вимог рішення суду залишити без змін. 

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судові витрати у розмірі по 5 920,80 гривень з кожної, судового збору за подання апеляційної скарги. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: