КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ___________________________________________________________________________________________________________________ 
Справа № 947/44918/25
Провадження № 2/947/1034/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2026 року 
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого – судді Петренка В.С.
за участю секретаря – Торгонської В.М.,
представника позивача – Албул Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, 
ВСТАНОВИВ:
05.12.2025 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Албул Тамару Валентинівну звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що вона - ОСОБА_1 , на підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1608 від 27.12.2006 року визнана наймачем житлової площі в будинку АДРЕСА_2 і здійснює найм житла в будинках державного і комунального житлового фонду на підставі договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 12.05.2025 року № 1037/25-кв.
В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Однак, як зазначає позивачка, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживає в квартирі понад десять років без поважних причин, про що складено Акт про не проживання особи за місцем реєстрації б/н від 28.11.2025 року, представником Дільниці №3 КП «ЖКС «Вузівський» Одеської міської ради.
Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, тобто не виконує обов`язків, що випливають із Договору № 1037/25-кв, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться.
Позивачка вказує, що відповідач з нею та членами її сім`ї не спілкується, у позивача можливості домовитися з відповідачем про добровільне зняття з реєстрації місця проживання у квартирі, оскільки останній обірвав всі зв`язки з родиною. Будь-яких домовленостей між ними щодо користування квартирою немає. Відповідач не бере участі у витратах на утримання квартири. Особистих речей відповідача в квартирі не має.
Такожє вказує, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне користування майном, а також спричиняє нести вимушені додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб.
Враховуючи вищенаведене, позивачка вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад десять років без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, особистих речей відповідача не має, а тому позивач, ОСОБА_1 , як наймач житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування майном.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. 
У підготовчому засіданні 05.02.2026 року протокольною ухвалою судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судовому засіданні 07.04.2026 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. 
У судове засідання 07.04.2026 року відповідач не з`явився, про причини відсутності суд не повідомив. Відповідач –  ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади, відповідно до ст.128 ч.11 ЦПК України, а також шляхом надсилання судового повідомлення на адресу: АДРЕСА_2 , за якою він зареєстрований, яке повернуто з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується повідомленням (накладною) кур`єрської служби та є належним повідомленням, у засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надавав.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_1 , на підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1608 від 27.12.2006 року визнана наймачем житлової площі в будинку АДРЕСА_2 і здійснює найм житла в будинках державного і комунального житлового фонду на підставі договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 12.05.2025 року № 1037/25-кв.
Відповідно до розпоряження Київської районної адміністрації ОМР від 10.01.2007 року, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до Акту від 28.11.2025 року, складеного представником дільниці №3 КП «ЖКС «Вузівський» Одеської міської ради, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , з 2015 року по теперішній час.
В статті 1 ЖК України вказано, що відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.
Завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин (Стаття 2 ЖК України).
Стаття 61 ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Стаття 64 ЖК України передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно статті 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.
Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору – судом. 
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом,
У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно враховувати причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Згідно ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19.
Суд вважає, що саме на позивача покладається обов`язок довести факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 з 2015 року, але таких доказів, окрім акту про не проживання за місцем реєстрації позивачем до суду не надано, зокрема відсутні пояснення свідків, докази того, що відповідач не сплачує за комунальні послуги або будь-які інші докази, які б підтверджували факт не проживання відповідача в зазначеному житловому приміщенні з 2015 року. 
В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач не звертався до поліклініки за місцем реєстрації, що у квартирі відсутні його особисті речі тощо. 
Посилання позивача на те, що відповідач обірвав всі зв`язки з родиною нічим не підтверджені та жодними засобами доказування перед судом не доведені. 
За такого, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно відмовити в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.89, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням– залишити без задоволення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 20.04.2026 року. 

Суддя:         В. С. Петренко