Справа № 463/7487/24 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В 
Провадження № 22-ц/811/2428/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №546727566 від 13.12.2021 року у розмірі 44969.58 грн, 2 422,40 грн судового збору та 6 000 грн витрат на правничу допомогу.
Позов позивач обгрунтовував тим, що 13.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №546727566, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності. Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши можливість відповідачу користуватися кредитними коштами, однак позичальник не повернув отриману суму та не сплатив проценти за користування кредитом. 13.12.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 24 300 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №546727566 від 13.12.2021 року становить – 44969,58 грн, яка складається з 24300,00 грн - заборгованість по кредиту; 20669,58 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 44 969,58 грн. 
05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, а саме №2 від 03.08.2021 року та №3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 44969,58 грн. 17.07.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Ейс» укладено Договір факторингу № 17/07/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 44969,58 грн. Просив позов задоволити.
Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Рішення суду оскаржило Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс».
Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт не погоджується з судом першої інстанції, який відмову в задоволенні позову мотивував недоведеністю переходу прав вимоги до ТзОВ «ФК «Ейс»» та відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки суд першої інстанції не врахував, що відповідно до умов договору факторингу передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Тобто, реєстр, що містить інформацію про боржника, підтверджує факт переходу права вимоги з дня його підписання. Судом не враховано, що реєстр №175 від 05.05.2022 року укладено після виникнення кредитних правовідносин з відповідачем. На момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не виникло в майбутньому, як помилково стверджував суд. Посилається на те, що суд не врахував сутності договорів факторингу, яка полягає не у відступленні права вимоги за самим договором факторингу, а у передачі прав вимоги, визначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно з пунктом 4.1 договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та №30/1023-01 від 30.10.2023 року право вимоги переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору, а відповідно до пункту 1.2. договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 року перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому – передачі реєстру боржників, а відтак до ТОВ «ФК «Ейс»» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . Висновки суду суперечать фактичним обставина справи, встановленим судом, та правовій природі договору факторингу, оскільки за усіма договорами факторингу перехід права вимоги виникає з моменту підписання між сторонами договору Реєстру прав вимог. Оскільки відповідно до Реєстру боржників та акту прийому – передачі до ТОВ «ФК «Ейс»» право грошової вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 44969.58 грн., розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача судові витрати в розмірі всього 18 056.00 грн, з яких 6056.00 грн судовий збір та 12000.00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень зазначеного вище закону вбачається, що з урахуванням особливостей електронного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно положень ст. 1049 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом встановлено, що 13.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №546727566, згідно п. 1.1 якого товариство зобов`язувалося надати позичальникові кредит на суму 24 300, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
Згідно з пп. 1.2-1.5 договору кредит надається строком на 140 днів. Строк дії Договору обчислюється з моменту його укладення Сторонами та до закінчення строку на який надано Кредит, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним. На умовах викладених в п. 1.6. Договору, до відносин між Сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним.
Відповідно до п. 1.7 Договору Повернення частини Кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється раз в два тижні (кожні 14 днів) починаючи з першого тижня користування Кредитом. Рекомендований розрахунок сукупної вартості Кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтетній формі, зазначаються в Графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього Договору
Згідно з п. 1.9 Договору Проценти за користування Кредитом, в розмірі передбаченому Договором, нараховуються за кожен день користування грошовими коштами починаючи з першого дня користування Кредитом, відповідно до суми Кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у Позичальника.
Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.
Згідно з платіжним дорученням № c371e0c4-6591-4009-8fb0-eed519eb058b від 13.12.2021року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу ОСОБА_1 24 300,00 грн.
З виписки з особового рахунку за договором №546727566 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Ейс»» станом на 23.07.2024 складає 44969.58 грн, що включає прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 24300 грн; прострочену заборгованість за відсотками в розмірі 20669.28 грн.
Матеріалами справи підтверджується укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору №546727566, укладення договору ОСОБА_1 не заперечує, ні договір, ні окремі його умови, в судовому порядку незаконними (недійсними) не визнавалися, а відтак такі є чинними, підлягають виконанню обома його сторонами.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що на момент укладення договору факторингу ТзОВ «ФК «Ейс» не набуло у визначеному законом порядку право вимоги за договором №546727566 від 13.12.2021 року, оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання за договором 546727566 від 13.12.2021 року, а отже позивач не є правонаступником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у цих правовідносинах, а тому у нього відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за цим договором.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога – це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення;
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Такі висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25.
Тобто, допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором 546727566 від 13.12.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «ейС».
Такі висновки суд апеляційної інстанції обгрунтовує наступним.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» зазначає, що право вимоги до боржника за договором №546727566 від 13.12.2021 року перейшло до нього на підставі договорів факторингу.
28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
Згідно п. 8.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).
У пункті 8.6 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.
28 листопад 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2020 року, а всі інші умови договору залишено без змін.
31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою викладено текст договору в новій редакції.
Зокрема, в пункті 4.1. нової редакції договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Додатковою угодою № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2021 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 44969.58 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту складає 24300 грн, заборгованість за відсотками становить 20669.58 грн.
Предметом відступлення договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є, в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги, що є невід`ємною частиною договору.
За договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги.
Відтак, фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.
Разом з тим, реєстр прав вимоги, до якого включена вимога за договором №546727566 від 13.12.2021 року, підписано 05.05.2022 року, тобто після укладення кредитного договору, а відтак право вимоги за цим договором вже існувало, а не було майбутнім.
Отже, з моменту підписання реєстру права вимоги № 175 від 05 травня 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором №546727566 від 13.12.2021 року, а також можливість розпоряджатися цим правом, в тому числі і відступати його на підставі договору факторингу.
05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за грошові кошти та на умовах, визначених договором, відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» прав вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.
Згідно п. 8.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 04 серпня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).
Додатковою угодою № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 03 серпня 2021 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.
Згідно з додатковою угодою № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 03 серпня 2021 року, продовжено строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови договору залишено без змін.
Згідно з реєстром права вимоги № 9 від 30.02.2023 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №546727566 від 13.12.2021 року.
17 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 17/07/24, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» прав вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб – боржників, перелік яких зазначено в реєстрі боржників, що формується згідно з додатком № 1 до договору та є невід`ємною частиною договору.
В пункті 1.2 договору факторингу №17/07/247 від 17 липня 2024 року передбачено, що перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2.
Згідно п. 9.2. договору факторингу №17/07/247 від 17 липня 2024 року договір набуває чинності з моменту його укладення сторонами.
Відповідно до п. 9.3 договору факторингу №17/07/247 від 17 липня 2024 року строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2 цього договору та закінчується 31 грудня 2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 9.3 договору факторингу №17/07/247 від 17 липня 2024 року).
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №17/07/247 від 17 липня 2024 року, що є додатком № 2 до договору факторингу №17/07/247 від 17 липня 2024 року, підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» прийняло реєстр боржників.
Згідно з реєстром боржників, підписаним 17 липня 2024 року, що є додатком № 1 до договору факторингу №17/07/247 від 17 липня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №546727566 від 13.12.2021 року.
У вищезазначених договорах факторингу сторони погодили момент переходу права вимоги підписанням відповідних реєстрів прав вимоги та реєстрів боржників.
На момент підписання цих реєстрів, що є додатками до договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та № 17/07/20 від 17 липня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», право вимоги до ОСОБА_1 за договором №546727566 від 13.12.2021 року було дійсним, а відтак могло бути передано.
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №546727566 від 13.12.2021 року.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №546727566 від 13.12.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 44969.58 грн, з яких 24 300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 20669.28 грн - заборгованість за процентами.
При цьому, відсотки за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії договору №546727566 від 13.12.2021 року та за процентною ставкою, передбаченою умовами договору.
Колегія суддів звертає увагу на те, що кредитний договір, ні окремі його умови недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак є чинними та обов`язковими до виконання.
Відповідачка, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку із зазначенням іншого розміру заборгованості.
Враховуючи наведе, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання умов договору №546727566 від 13.12.2021 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс»», що набуло право вимоги за цим договором, в розмірі 44969.28 грн.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім того, Верховний Суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).
При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських послуг, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Як убачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви позивачем сплачено 2 422,40 грн судового збору, а при зверненні з апеляційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 травня 2025 року - 3633,60 грн судового збору, що підтверджується платіжними інструкціями № 3221 від 05.08.2024 року (а.с. 152) та № 21176 від 07.07.2025 року.
Встановлено, що 18.07.2024 року між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір про надання правничої допомоги № 1807/24-01, згідно якого клієнт доручив, а адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
На підтвердження понесення ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн, 6000 грн з яких понесено ним в суді першої інстанції, та 6000 грн в суді апеляційної інстанції позивач надав договір про надання правничої допомоги № 1807/24-01 від 18 липня 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 18.07.2024 року та акт прийому-передачі наданих послуг від 07.07.2025 року.
Враховуючи задоволення позовних вимог ТзОВ «ФК «Ейс», наведені стороною позивача доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час, затрачений адвокатом та обсяг наданих ним послуг, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» 6056 грн судового збору та 6000 грн витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій, що відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 09 квітня 2026 року.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задоволити.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 травня 2025 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити.
Стягнути з до ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором №546727566 від 13.12.2021 року у розмірі 44969.58 грн, з яких 24 300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 20669.58 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2,422,40 грн судового збору, сплаченого за подання позову, та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 3633,60 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09 квітня 2026 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик 

М.М. Шандра