ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року   Справа № 918/1128/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії: 
Головуючого судді Гудак А.В.
судді Олексюк Г.Є. 
судді Петухов М.Г.  
секретар судового засідання Пацьола О.О.
за участю представників:
позивача: Луцюк О.І. адвокат 
відповідача: не з"явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 у справі №918/1128/25 (суддя Качур А., м.Рівне, повний текст складено 28.01.2026)
за позовом Фізичної особи - підприємця Ревка Дмитра Олеговича
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря"
про стягнення 1 535 657.68 грн

Фізична особа - підприємець Ревко Дмитро Олегович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" про стягнення 1 535 657,68 грн. заборгованості за порушення умов договору №20/06/24 про надання послуг з перевезення від 20.06.2024.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 у справі №918/1128/25 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" на користь фізичної особи - підприємця Ревка Дмитра Олеговича 1 535 657 грн 68 коп. заборгованості та 18 427 грн 89 коп судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 року по справі №918/1128/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 у справі №918/1128/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11 березня 2026 року.
02 березня 2026 року представником фізичної особи - підприємця Ревка Дмитра Олеговича адвокатом Луцюк О.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг «Зоря» на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 року у справі №918/1128/25 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 року у справі №918/1128/25 залишити без змін. 
Представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" адвокатом Янчаруком О.І. 09 березня 2026 року подано клопотання про відкладення розгляду справи з підстав участі представника відповідача в судовій справі №924/1068/25, яка розглядається Господарським судом Хмельницької області. В підтвердження вказаних обставин додав ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.03.2026 у справі №924/1068/25 про повідомлення Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УСГ" про те, що у судовому засіданні оголошено перерву до 11:30 год. 11.03.26. 
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що станом на 03.03.2026 представник відповідача був обізнаний щодо ухвали суду апеляційної інстанції від 19.02.2026 та відповідно дати та часу судового засідання по справі №918/1128/25, що підтверджується довідкою Північно-західного апеляційного господарського суду про доставку електронного листа (а.с.220 на звороті). 
Представник позивача в судовому засіданні 11.03.2026 заперечив щодо задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення.
Розглянувши клопотання представника відповідача адвоката Янчаруком О.І. про відкладення розгляду справи на іншу дату, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні враховуючи наступне.
Відповідно до п. п. 1,2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів відзначає, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Також, колегія суддів зазначає, що явка сторін не визнавалась обов`язковою, представник відповідача висловив свої доводи та міркування у апеляційній скарзі, в матеріалах справи наявні усі необхідні докази.
Також, колегія суддів звертає увагу, що дослідивши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та додану до нього ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 03.03.2026 у справі №924/1068/25 вбачається, що представник відповідача адвокат Янчарук О.І. покликаючись на зайнятість в іншому судовому засіданні в Господарському суді Хмельницької області на 11:30 год. 11.03.2026, міг прийняти участь в судовому засіданні по справі №918/1128/25 о 10:00 год. 11.03.2026 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, проте вказаним правом не скористався. 
З огляду на викладене, зважаючи на те, що відкладення розгляду справи, є обов`язком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні, колегія суддів в задоволенні клопотання представника відповідача відмовляє.
Північно-західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, встановив обставини справи щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача 1 535 657,68 грн основного боргу керуючись принципом стандарту доказування "вірогідності доказів". Водночас, зазначив, що не підписання замовником актів наданих послуг не може бути підставою для відмови у стягненні з нього вартості таких послуг. Отже, з урахуванням положень ст. 79 ГПК України щодо вірогідності доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність обставин надання позивачем відповідачу послуг за договором перевезення на загальну суму 1 535 657,68 грн.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином виконання позивачем умов цього договору. Відповідно до пункту 3.1 договору факт надання послуг повинен оформлюватися актом приймання-передачі наданих послуг, складеним перевізником у двох оригінальних примірниках та переданим замовнику для підписання. Пунктом 3.2 договору передбачено, що підписання такого акту здійснюється замовником протягом трьох робочих днів після його отримання за відсутності зауважень. Також пунктом 4.2 договору встановлено, що розрахунки між сторонами проводяться у безготівковій формі протягом десяти банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі послуг.
Апелянт стверджує, що позивач не надав відповідачу актів приймання-передачі послуг та рахунків на оплату у строки, передбачені договором, після завершення перевезень восени 2024 року. Натомість акти та претензія з вимогою сплатити заборгованість були направлені лише 16.04.2025 поштовим зв`язком. За твердженням відповідача, суд першої інстанції не дослідив ці обставини та не надав їм належної правової оцінки. При цьому апелянт посилається на положення статей 11, 626, 628 та 629 Цивільного кодексу України, відповідно до яких договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків і є обов`язковим для виконання сторонами.
Окремо в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не перевірив правильність розрахунку вартості послуг перевезення. Позивач самостійно сформував розрахунок вартості послуг на підставі реєстру товарно-транспортних накладних та визначив відповідні суми у рахунках на оплату. Однак жодна з наданих товарно-транспортних накладних не містить інформації про відстань між пунктами навантаження та розвантаження, яка відповідно до умов договору є ключовим показником для визначення вартості перевезення за формулою «тонна-кілометр». Апелянт наголошує, що суд не перевірив правильність такого розрахунку та фактично обмежився відтворенням доводів позовної заяви, не здійснивши належного аналізу доказів.
Крім того, відповідач стверджує, що позивач не довів належними доказами факт надання саме ним відповідних транспортних послуг. До позовної заяви були додані копії товарно-транспортних накладних, однак частина з них містить інформацію про інших автомобільних перевізників. Зокрема, в окремих накладних перевізником зазначено ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», у інших - ФОП Ревко Олег Миколайович або інші особи, а одна з накладних взагалі не містить інформації про перевізника. На думку апелянта, включення таких накладних до розрахунку вартості послуг є безпідставним, оскільки договір був укладений саме з ФОП Ревком Дмитром Олеговичем, а не з іншими суб`єктами господарювання.
Апелянт також зазначає, що договір №20/06/24 та додаток №1 до нього не передбачають можливості виконання перевезень із залученням сторонніх перевізників на умовах субпідряду або суборенди. Відповідно, надані позивачем акти наданих послуг №5 від 30.09.2024 та №6 від 31.10.2024, які сформовані на підставі реєстрів товарно-транспортних накладних, не відповідають умовам договору між сторонами. На думку відповідача, за таких обставин покладення на нього обов`язку сплачувати вартість перевезень, підтверджених накладними інших перевізників, є неправомірним.
Відповідач також посилається на Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, відповідно до яких товарно-транспортна накладна є основним документом для обліку перевезень, розрахунків за транспортні послуги та підтвердження виконаної роботи. Апелянт наголошує, що рахунок за перевезення має формуватися на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних і виписуватися не пізніше трьох днів після виконання перевезення. Водночас у даній справі позивач сформував акти та рахунки значно пізніше, що, на думку апелянта, свідчить про недотримання встановленого порядку оформлення транспортних послуг.
Також скаржник посилається на приписи статей 77– 79 Господарського процесуального кодексу України щодо допустимості, достовірності та оцінки доказів. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував, чому всі надані позивачем копії товарно-транспортних накладних були визнані належними доказами факту надання послуг та правомірності сформованої позивачем вартості перевезень. На думку відповідача, суд не здійснив належного порівняння доказів сторін та не перевірив їх достовірність відповідно до стандарту «переваги більш вагомих доказів», який застосовується у господарському процесі.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання між сторонами виникли з договору №20/06/24 про надання послуг з перевезення від 20.06.2024 за умовами якого ФОП Ревко Дмитро Олегович надає послуги з перевезення вантажу ТОВ "Агрохолдинг "Зоря" (а.с.8-9).
Згідно пунктів 1.1-1.6 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник зобов`язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому замовником (відправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу), а замовник (відправник) зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу відповідну плату. Найменування, кількість вантажу або маса (вага), його вартість та інші умови перевезення вантажу за цим договором, в тому числі маршрути перевезення та вимоги до транспортного засобу(ів) узгоджуються сторонами в замовленні на перевезення, або визначаються сторонами в окремих додатках, які є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з умовами пунктів 2.1.-2.1.7 договору замовник зобов`язується:
Надавати вантажі для перевезень на підставі узгодженого "Замовлення на перевезення", що є невід`ємною частиною цього договору, в якому вказані: пункт завантаження, дата і час прибуття в пункт завантаження, пункт розвантаження, контактні особи та їх телефони, назва та характеристика вантажу, об`єм та вага вантажу, вартість перевезення, додаткові вимоги.
Забезпечити оформлення товарно-супровідних документів.
До прибуття транспортних засобів під завантаження належним чином підготувати вантаж до перевезення - затарити, замаркувати, згрупувати по вантажоодержувачам (якщо таких декілька).
Провести завантаження транспортного засобу у спосіб, що не перешкоджає проведенню огляду вантажу, забезпечує збереження вантажу протягом перевезення, безпечний рух і маневрування транспортного засобу.
Організувати оформлення документів для перевезення вантажу.
При отриманні від перевізника інформації в порядку п. 2.2.5, 2.2.6 договору замовник зобов`язаний найкоротші строки надати перевізнику інструкції про наступні дії водія перевізника, які він повинен виконувати беззаперечно. 
Своєчасно оплачувати послуги перевізника.
Відповідно до пунктів 2.2.1. - 2.2.10. договору перевізник зобов`язується:
У випадку досягнення згоди сторін щодо умов конкретного перевезення вантажів, у строк протягом 24 годин з моменту отримання замовлення направляти замовнику підтверджене штампом перевізника "Замовлення на перевезення" з вказівкою водія та державного номера ( -ів) автомобіля (-ів) або ж відмову у підтвердженні замовлення.
Направляти на перевірку відповідності умовам цього договору та/або додатків, у розпорядження замовника транспортні засоби у належному технічному стані; кузов та причеп транспортного засобу не повинен мати подвійне дно, люки, повинні бути обладнані тентом.
Забезпечити наявність у водіїв належним чином оформлених документів для безперешкодного виконання перевезень.
Подати автомобілі під завантаження/розвантаження за адресою і в терміни, вказані в узгодженому "Замовленні на перевезення.
Забезпечити прийом, передачу, вивантаження, навантаження, зберігання вантажу, перевіряти кількість, якість вантажу (наскільки це можливо при поверхневому огляді), складати у відповідних випадках акти нестачі, бою, пошкодження вантажу, інші подібні документи, а також виконувати інші необхідні і можливі дії, пов`язані із захистом інтересів замовника.
Забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу. Під час руху від точки завантаження до точки вивантаження перевізнику забороняється зупиняти транспортний засіб, який здійснює перевезення вантажу.
Негайно повідомляти замовника про виникнення будь-яких перешкод виконанню перевезення (ДТП, технічна, несправність транспортного засобу, вилучення вантажу компетентними органами, відмова вантажоодержувача прийняти вантаж тощо) будь-яким зручним для сторін способом (мобільним, телеграфним, факсимільним зв`язком. електронною поштою уповноважених представників сторін і т.д.).
Негайно проінформувати замовника про затримку в доставці вантажу будь-яким зручним для сторін способом (мобільним, телеграфним, факсимільним зв`язком, електронною поштою уповноважених представників сторін і т.д.).
Доставити і здати вантаж вантажоодержувачу.
Здійснювати перевезення відповідно до встановлених чинним законодавством України вимог щодо ваговогабаритних перевезень. Перевізник зобов`язаний не допускати завантаження та перевезення вантажу понад передбаченні норми. У випадку завантаження товару, що не відповідає вагово-габаритним вимогам, перевізник зобов`язаний відмовитись від перевезення та повідомити про це замовника, в іншому випадку перевізник несе всі витрати та здійснює відшкодування збитків, що виникли за наслідками такого порушення.
У пунктах 3.1.- 3.2. договору сторони передбачили, що факт надання послуг з перевезення оформляється перевізником шляхом складання акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) у двох оригінальних примірниках, що передаються замовникові на підписання. Підписання замовником акту (-ів) приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) здійснюється по факту надання послуг з перевезення, протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання його від перевізника за умови відсутності будь-яких зауважень щодо наданих послуг з перевезення. При виявленні недоліків, непрофесійності наданих послуг перевезення, замовник має право не приймати послуги, сторони роблять відповідну відмітку в акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), або складають окремий акт із зазначенням виявлених недоліків.
Пунктом 4.2 договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок перевізника, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту (-ів) приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), якщо в "Замовленнях на перевезення" не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.
Додатком №1 вказаного договору, сторони узгодили, що перевізник надає замовнику послуги з перевезення вантажу - сільськогосподарські культури, що зазначається в ТТН. Сторони погодили наступний розрахунок вартості надання послуг з перевезення вантажу в залежності від пройденого кілометражу від пункту завантаження до пункту розвантаження. Розрахунок здійснюється відповідно до наведеного кілометражу (пройдений кілометраж згідно наявного GPS трекера) за 1-н т./км. перевезеного вантажу. Вказаний додаток містить перелік послуг, одиницю виміру, ціну за 1т/км (а.с.11 на звороті).
Приписами ст. 916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Закон України "Про автомобільний транспорт" визначає, що вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (ст. 1 Закону).
Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за №128/2568 (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.
Згідно вказаних Правил, договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання.
Розділом 14 Правил передбачено, що форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - замовником при укладенні ними договору на перевезення вантажів (п. 14.1).
Згідно статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного між сторонами договору №20/06/24 про надання послуг з перевезення від 20.06.2024 позивач зобов`язався доставити автомобільним транспортом і видати уповноваженій особі вантаж, а відповідач зобов`язався сплатити плату за перевезення вантажів на умовах, встановлених договором.
Згідно положень пунктів 3.1, 3.2 договору, факт надання послуг з перевезення оформляється перевізником шляхом складання акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) у двох оригінальних примірниках, що передаються замовникові на підписання. Підписання замовником акту (-ів) приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) здійснюється по факту надання послуг з перевезення, протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання його від перевізника за умови відсутності будь-яких зауважень щодо наданих послуг з перевезення. При виявленні недоліків, непрофесійності наданих послуг перевезення, замовник має право не приймати послуги, сторони роблять відповідну відмітку в акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), або складають окремий акт із зазначенням виявлених недоліків.
З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2025 року адвокатом Луцюком О.І. в інтересах ФОП Ревка Д.О. надіслано засобами поштового зв`язку "Укрпошта" на адресу ТОВ "Агрохолдинг "Зоря" акти наданих послуг та претензію №16/04/25-1 з вимогою підписати акти, прийняти надані послуги з перевезення вантажу та сплатити заборгованість за договором №20/06/24 від 20 червня 2024 року, в загальному розмірі 1 535 657,68 грн.
До вказаної претензії долучено підписані з боку ФОП Ревко Д.О. оригінальні примірники акту наданих послуг №5 від 30 вересня 2024 року на суму 671 320,11 грн (у 2-х примірниках); рахунок – фактура № 5 від 9 жовтня 2024 року на оплату послуг перевезення згідно з актом наданих послуг №5 від 30 вересня 2024 року на суму 671 320,11 грн (у 2-х примірниках); акт наданих послуг №6 від 31 жовтня 2024 року на суму 1 014 337,57 грн (у 2-х примірниках); рахунок – фактура № 6 від 6 листопада 2024 року на оплату послуг перевезення згідно з актом наданих послуг №6 від 31 жовтня 2024 року на суму 1 014 337,57 грн (у 2-х примірниках) (а.с.11).
В підтвердження направлення відповідачу вказаних документів, позивачем додано фіскальний чек від 16 квітня 2025 року, поштову накладну №3301313046851 від 16.04.2025, опис вкладення в цінний лист (а.с.10-11). Однак, відповідачем вказана претензія з доданими до неї додатками залишена без реагування, щодо її заперечення чи визнання.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.131-134) та апеляційній скарзі не заперечив отримання відповідачем вказаної претензії з додатками до неї. Проте відповідач доданих до вказаного листа актів наданих послуг не підписав та другого примірника позивачу не повернув. Про виявленні недоліки, непрофесійність наданих послуг перевезення відповідач позивача не повідомив. 
Крім того, колегія суддів вважає, що твердження відповідача про порушення позивачем умов договору №20/06/24 щодо обов`язку направлення актів приймання-передачі наданих послуг та рахунків на оплату протягом трьох робочих днів після завершення перевезень є безпідставними, оскільки ґрунтується на неправильному та довільному тлумаченні умов договору, враховуючи наступне.
Зміст пункту 3.1 договору №20/06/24 свідчить про те, що ним визначено виключно порядок документального оформлення факту надання послуг. Зокрема, зазначеним пунктом передбачено, що факт надання послуг з перевезення оформляється перевізником шляхом складання акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) у двох оригінальних примірниках, які передаються замовникові для підписання. Отже, наведена умова договору встановлює обов`язок перевізника оформити акт та передати його замовникові, однак не містить жодного положення, яке б визначало конкретний строк, протягом якого такий акт повинен бути надісланий або переданий після завершення перевезення.
Пунктом 3.2 договору врегульовано порядок та строк підписання актів саме замовником. Згідно з його змістом, підписання замовником актів приймання-передачі здійснюється по факту надання послуг з перевезення протягом трьох робочих днів з дня отримання такого акта від перевізника за умови відсутності зауважень щодо наданих послуг. Таким чином, зазначений триденний строк встановлено не для перевізника, а саме для замовника, який після отримання акта зобов`язаний або підписати його, або висловити обґрунтовані зауваження щодо наданих послуг. Відповідно, цей строк починає обчислюватися з моменту отримання акта замовником, а не з моменту завершення перевезення, як помилково зазначає відповідач у апеляційній скарзі.
Аналогічно, пункт 4.2 договору регулює виключно порядок та строки проведення розрахунків між сторонами. Зокрема, цим пунктом передбачено, що оплата за надані послуги здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з рахунку замовника на рахунок перевізника протягом десяти банківських днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, якщо інші умови оплати не визначені у відповідних замовленнях на перевезення. Отже, наведена умова договору визначає лише момент виникнення обов`язку замовника здійснити оплату та строк такого платежу, який прямо пов`язується із фактом підписання сторонами актів, а не із завершенням перевезення чи строком направлення актів перевізником.
Таким чином, системний аналіз пунктів 3.1, 3.2 та 4.2 договору №20/06/24 свідчить, що жодна з наведених умов не встановлює для позивача обов`язку направляти відповідачу акти приймання-передачі наданих послуг або рахунки на оплату протягом трьох робочих днів після завершення перевезень. Навпаки, триденний строк, передбачений пунктом 3.2 договору, стосується виключно обов`язку замовника здійснити підписання отриманих актів або заявити зауваження щодо наданих послуг.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача про порушення позивачем умов пунктів 3.1, 3.2 та 4.2 договору №20/06/24 не підтверджуються змістом самого договору та ґрунтуються на довільному тлумаченні його положень. Водночас матеріали справи свідчать про те, що позивач належним чином виконав вимоги пункту 3.1 договору, оформивши акти приймання-передачі наданих послуг у двох оригінальних примірниках та надіславши їх замовнику для підписання, що відповідає погодженому сторонами порядку документального оформлення факту надання послуг.
При цьому колегія суддів відзначає, що статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Сам факт не підписання актів надання послуг відповідачем свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків згідно договору, а не відсутністю факту надання послуг, тобто перевізник має право підписати акт в односторонньому порядку. Такий акт вважатиметься погодженим, а послуги з перевезення наданими в повному обсязі.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи. Таких висновків також дотрималася і об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21.
Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.4. цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Отже за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пунктів 2.3., 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19.
Згідно ч. 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Згідно п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
На виконання умов вищевказаного договору, ФОП Ревко Д.О. надано ряд послуг з перевезення вантажу – зерна сої, що підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме: №2095 від 26.09.2024 - 39,760 т.; № 2105 від 27.09.2024 -40,840 т.; №2155 від 28.019.2024 -40,480 т.; №1450 від 05.09.2024 - 39,880 т.; №1473 від 06.09.2024 – 44,040 т.; №1478 від 06.09.2024 – 40,180 т.; №1498 від 06.09.2024 – 39,960 т.; №1537 від 07.09.2024 – 39,860 т.; №1551 від 07.09.2024 – 40,160 т.; №1611 від 08.09.2024 - 36,120 т.; №1921 від 23.09.2024 – 18,660 т.; №2140 від 27.09.2024 – 40,080 т.; №1457 від 06.09.2024 – 39,220 т.; №РАЗОР000867 від 09.09.2024 – 47,420 т.; №1988 від 24.09.2024 – 41,020 т.; №2158 від 28.09.2024 – 41,580 т. №РАЗОР000869 від 09.09.2024 – 40,860 т.; №РАЗОР000872 від 09.09.2024 – 39,320 т.; №РАЗОР000876 від 09.09.2024 – 41,760 т.; №РАЗОР000878 від 09.09.2024 – 39,300 т.; №РАЗОР000879 від 09.09.2024 – 38,840 т.; №2099 від 26.09.2024 – 39,320 т.; №РАЗОР000882 від 10.09.2024 – 38,100 т.; №РАЗОР000887 від 10.09.2024 – 42,660 т.; №РАЗОР000890 від 10.09.2024 – 42,560 т.; №РАЗОР000886 від 10.09.2024 – 33,640 т.; №РАЗОР000889 від 10.09.2024 – 40,540 т.; №РАЗОР000891 від 10.09.2024 – 37,380 т.; №РАЗОР000901 від 10.09.2024 – 38,840 т.; №РАЗОР000902 від 10.09.2024 – 44,180 т.; №РАЗОР000903 від 10.09.2024 – 40,960 т.; №РАЗОР000904 від 10.09.2024 – 42,360 т.; №РАЗОР000905 від 11.09.2024 – 41,640 т.; №РАЗОР000909 від 11.09.2024 – 42,280 т.; №РАЗОР000910 від 11.09.2024 – 38,400 т.; №РАЗОР000911 від 11.09.2024 – 42,880 т.; №РАЗОР000912 від 11.09.2024 – 41,380 т.; №РАЗОР000916 від 11.09.2024 – 35,840 т.; №РАЗОР000918 від 11.09.2024 – 38,780 т.; №РАЗОР000920 від 11.09.2024 – 37,340 т.; №РАЗОР000921 від 11.09.2024 – 42,040 т.; №РАЗОР000924 від 17.09.2024 – 40,420 т.; №РАЗОР0009245 від 17.09.2024 – 37,400 т.; №РАЗОР000926 від 17.09.2024 – 38,940 т.; №РАЗОР000927 від 17.09.2024 – 40,100 т.; №РАЗОР000930 від 17.09.2024 – 41,940 т.; №РАЗОР000931 від 17.09.2024 – 34,820 т.; №РАЗОР000932 від 17.09.2024 – 43,860 т.; №РАЗОР000933 від 18.09.2024 – 42,900 т.; №РАЗОР000940 від 18.09.2024 – 41,020 т.; №РАЗОР000942 від 18.09.2024 – 37,400 т.; №РАЗОР000944 від 18.09.2024 – 39,480 т.; №РАЗОР000946 від 18.09.2024 – 36,780 т.; №РАЗОР000951 від 18.09.2024 – 32,560 т.; №РАЗОР000947 від 18.09.2024 – 40,540 т.; №РАЗОР000954 від 19.09.2024 – 40,100 т.; №РАЗОР000955 від 19.09.2024 – 41,860 т.; №РАЗОР000959 від 19.09.2024 – 38,460 т.; №РАЗОР000965 від 20.09.2024 – 38,590 т.; №РАЗОР000966 від 20.09.2024 – 42,820 т.; №РАЗОР000968 від 21.09.2024 – 41,740 т.; №РАЗОР000969 від 21.09.2024 – 40,280 т.; №1901 від 22.09.2024 – 39,140 т.; №1906 від 22.09.2024 - 36,560 т.; №1918 від 22.09.2024 – 39,360 т.; №1955 від 23.09.2024 – 46,340 т.; №1950 від 23.09.2024 – 39,980 т.; №1974 від 24.09.2024 – 41,620 т.; №1994 від 24.09.2024 – 38,920 т.; №2045 від 25.09.2024 – 43,820 т.; №2035 від 25.09.2024 – 37,800 т.; №2051 від 25.09.2024 – 41,380 т.1; №2083 від 26.09.2024 – 39,460 т.; №2091 від 26.09.2024 – 39,560 т.; №2093 від 26.09.2024 – 43,980 т.; №2096 від 26.09.2024 – 39,860 т.; №2124 від 27.09.2024 – 39,260 т.; №2130 від 27.09.2024 – 37,980 т.; №2142 від 27.09.2024 – 38,540 т.; №2134 від 27.09.2024 – 39,620 т.; №2136 від 27.09.2024 – 38,520 т.; №2156 від 28.09.2024 – 39,800 т.; №2159 від 28.09.2024 – 41,480 т.; №2160 від 28.09.2024 – 39,540 т.; №2168 від 28.09.2024 – 42,480 т.; №1930 від 23.09.2024 – 37,940 т.; №2164 від 28.09.2024 – 42,120 т.; №2169 від 28.09.2024 – 42,160 т.; №2092 від 26.09.2024 – 35,180 т.; №2137 від 27.09.2024 – 38,180 т.; №2163 від 28.09.2024 – 40,840 т.; №РАЗОР000994 від 21.10.2024 – 41,780 т.; №РАЗОР000993 від 21.10.2024 – 40,620 т.; №РАЗОР000995 від 21.10.2024 – 42,700 т.; №РАЗОР000996 від 21.10.2024 – 39,220 т.; №РАЗОР000998 від 21.10.2024 – 41,560 т.; №РАЗОР001000 від 21.10.2024 – 42,100 т.; №РАЗОР001002 від 21.10.2024 – 42,500 т.; №РАЗОР001003 від 21.10.2024 – 41,680 т.; №РАЗОР001005 від 21.10.2024 – 42,400 т.; №РАЗОР001013 від 21.10.2024 – 42,220 т.; №РАЗОР001004 від 21.10.2024 – 39,700 т.; №РАЗОР000992 від 21.10.2024 – 40,060 т.; №РАЗОР001008 від 21.10.2024 – 40,340 т.; №2368 від 22.10.2024 – 45,480 т.; №2326 від 20.10.2024 – 37,580 т.; №2323 від 20.10.2024 – 37,560 т.; №2338 від 20.10.2024 – 37,380 т.; №2175 від 10.10.2024 – 39,080 т.; №2176 від 10.10.2024 – 43,260 т.; №2177 від 10.10.2024 – 37,300 т.; №2184 від 10.10.2024 – 41,000 т.; №2182 від 10.10.2024 – 39,300 т.; №2185 від 10.10.2024 – 39,240 т.; №2186 від 10.10.2024 – 35,020 т.; №2194 від 13.10.2024 – 42,440 т.; №2200 від 13.10.2024 – 41,200 т.; №2201 від 13.10.2024 – 39,360 т.; №2202 від 13.10.2024 – 38,580 т.; №2203 від 15.10.2024 – 39,880 т.; №2204 від 15.10.2024 – 40,220 т.; №2205 від 15.10.2024 – 40,880 т.; №2206 від 15.10.2024 – 38,700 т.; №2207 від 15.10.2024 – 40,820 т.; №2209 від 15.10.2024 – 43,300 т.; №2217 від 17.10.2024 – 36,700 т.; №2225 від 17.10.2024 – 38,200 т.; №2226 від 17.10.2024 – 37,560 т.; №2240 від 17.10.2024 – 36,820; №2242 від 17.10.2024 – 39,220 т.; №2227 від 17.10.2024 – 40,200 т.; №2236 від 17.10.2024 – 40,280 т.; №2237 від 17.10.2024 – 39,960 т.; №2235 від 17.10.2024 – 38,540 т.; №2233 від 17.10.2024 – 43,800 т..; №2243 від 17.10.2024 – 40,680 т.; №2256 від 18.10.2024 – 40,380 т.; №2259 від 18.10.2024 – 38,900 т.; №2261 від 18.10.2024 – 39,900 т.; №2264 від 18.10.2024 – 43,540 т.; №2265 від 18.10.2024 – 34,860 т.; №2266 від 18.10.2024 – 38,800 т.; №2268 від 18.10.2024 – 40,520 т.; №2270 від 18.10.2024 – 40,120 т.; №2271 від 18.10.2024 – 40,700 т.; №2275від 18.10.2024 – 39,800 т.; №2276 від 18.10.2024 – 39,740 т.; №2278 від 18.10.2024 – 41,340 т.; №2281 від 18.10.2024 – 38,760 т.; №2283 від 18.10.2024 – 40,280 т.; №2286 від 18.10.2024 – 35,400 т.; №2303 від 19.10.2024 – 38,960 т.; №2302 від 19.10.2024 – 42,600 т.; №2297 від 19.10.2024 – 41,580 т.; №2296 від 19.10.2024 – 38,820 т.; №2294 від 19.10.2024 – 36,620 т.; №2291 від 19.10.2024 – 42,720 т.; №2289 від 19.10.2024 – 39,560 т.; ; №2313 від 19.10.2024 – 38,380 т.; №2307 від 19.10.2024 – 42,860 т.; №2305 від 19.10.2024 – 41,000 т.; №2304 від 19.10.2024 – 37,200 т.; №2315 від 19.10.2024 – 43,120 т.; №2318 від 19.10.2024 – 41,580 т.; №РАЗОР001001 від 21.10.2024 – 38,320 т.; №РАЗОР001004 від 21.10.2024 – 38,980 т.; №РАЗОР001006 від 21.10.2024 – 38,560 т.; №РАЗОР001012 від 21.10.2024 – 41,080 т.; №РАЗОР001014 від 21.10.2024 – 41,300 т.; №РАЗОР001019 від 21.10.2024 – 42,640 т.; №РАЗОР001016 від 21.10.2024 – 37,680 т.; №РАЗОР001020 від 21.10.2024 – 41,840 т.; №2369 від 22.10.2024 – 37,600 т.; №РАЗОР001075 від 23.10.2024 – 37,400 т.; №РАЗОР001021 від 22.10.2024 – 38,620 т.; №РАЗОР001023 від 22.10.2024 – 41,000 т.; №РАЗОР001024 від 22.10.2024 – 40,400 т.; №РАЗОР001029 від 22.10.2024 – 39,740 т.; №РАЗОР001027 від 22.10.2024 – 38,460 т.; №РАЗОР001031 від 22.10.2024 – 44,080 т.; №РАЗОР001032 від 22.10.2024 – 37,500 т.; №РАЗОР001033 від 22.10.2024 – 40,420 т.; №РАЗОР001041 від 22.10.2024 – 39,800 т.; №РАЗОР001047 від 22.10.2024 – 40,840 т.; №РАЗОР001039 від 22.10.2024 – 39,640 т.; №РАЗОР001051 від 22.10.2024 – 39,540 т.; №2371 від 22.10.2024 – 40,700 т.; №РАЗОР001057 від 22.10.2024 – 38,720 т.; №РАЗОР001042 від 22.10.2024 – 40,560 т.; №РАЗОР001066 від 22.10.2024 – 36,200 т.; №РАЗОР001060 від 23.10.2024 – 38,240 т.; №РАЗОР001064 від 23.10.2024 – 41,760 т.; №РАЗОР001062 від 23.10.2024 – 39,960 т.; №РАЗОР001067 від 23.10.2024 – 40,720 т.; №РАЗОР001063 від 23.10.2024 – 39,540 т.; №РАЗОР001071 від 23.10.2024 – 36,040 т.; №РАЗОР001082 від 23.10.2024 – 38,900 т.; №РАЗОР001080 від 23.10.2024 – 37,500 т.; №РАЗОР001083 від 23.10.2024 – 41,280 т.; №РАЗОР001087 від 23.10.2024 – 43,800 т.; №РАЗОР001086 від 23.10.2024 – 42,880 т.; №РАЗОР001089 від 23.10.2024 – 41,060 т.; №РАЗОР001090 від 23.10.2024 – 37,560 т.; №РАЗОР001084 від 23.10.2024 – 40,360 т.; №РАЗОР001100 від 23.10.2024 – 35,480 т.; №РАЗОР001106 від 23.10.2024 – 40,380 т.; №РАЗОР001108 від 23.10.2024 – 43,320 т.; №РАЗОР001102 від 24.10.2024 – 40,780 т.; №РАЗОР001116 від 24.10.2024 – 38,380 т.; №РАЗОР001098 від 24.10.2024 – 37,260 т.; №РАЗОР001105 від 24.10.2024 – 44,640 т.; №РАЗОР001104 від 24.10.2024 – 43,840 т.; №РАЗОР001107 від 24.10.2024 – 45,140 т.; №РАЗОР001109 від 24.10.2024 – 41,660 т.; №РАЗОР001110 від 24.10.2024 – 43,900 т.; №РАЗОР001115 від 24.10.2024 – 39,040 т.; №РАЗОР001125 від 24.10.2024 – 37,640 т.; №2339 від 20.10.2024 – 41,160 т.; №2341 від 20.10.2024 – 40,700 т. (а.с.14-123).
Вищевказані товарно-транспортні накладні скріплені відтисками (печаткою) ТОВ «Агрохолдинг «Зоря» та підписами відповідальних осіб.
Щодо доводів відповідача, що до позовної заяви ФОП Ревко Д.О. не додано доказів на підтвердження правомірності включення позивачем до загальної вартості послуг перевезення за товарно-транспортними накладними, по яких автомобільним перевізником вказано інших суб`єктів господарювання ніж позивач, з яким відповідачем було укладено договір, зокрема: 1. ТТН за №ТФПСТ001582 від 06.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Агрохолдинг Зоря, ТОВ; 2. ТТН за №ТФПСТ002226 від 24.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 3. ТТН за №ТФПСТ002451 від 28.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 4. ТТН за №ТФПСТ002150 від 23.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 5. ТТН за №ТФПСТ002625 від 20.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 6. ТТН за №ТФПСТ002489 від 10.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 7. ТТН за №ТФПСТ002504 від 13.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 8. ТТН за №ТФПСТ002509 від 15.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 9. ТТН за №ТФПСТ002529 від 17.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 10. ТТН за №ТФПСТ002566 від 18.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 11. ТТН за №ТФПСТ002569 від 18.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; 12. ТТН за №ТФПСТ002578 від 18.10.2024 року не містить інформацію про автомобільного перевізника; 13. ТТН за №ТФПСТ002614 від 19.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович; 14. ТТН за №РАЗОР001063 від 23.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Анжела Володимирівна, колегія суддів зазначає наступне. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 916/17/20).
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18 ).
Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Колегія суддів відзначає, що з пояснень представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні 11.03.2026 вбачається, що з метою належного та своєчасного виконання зобов`язань за договором №20/06/24 від 20.06.2024 року позивач залучав до перевезення вантажну техніку, яка перебуває у власності та користуванні його батька — Ревка Олега Миколайовича, зареєстрованого як фізична особа-підприємець та такого, що здійснює господарську діяльність у сфері вантажних автомобільних перевезень (КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт»). Залучення такої техніки обумовлено виробничою необхідністю, зокрема значним обсягом перевезень та специфікою транспортування сільськогосподарської продукції (зерна сої), що потребувало використання достатньої кількості спеціалізованого вантажного транспорту. Водночас зазначена техніка використовувалася виключно для виконання зобов`язань за договором №20/06/24, укладеним між ФОП Ревко Д.О. та ТОВ «Агрохолдинг Зоря». Саме позивач виступав стороною договору, організовував перевезення, забезпечував їх виконання та ніс відповідальність перед замовником за належне надання послуг. ФОП Ревко О.М. при цьому не вступав у жодні договірні правовідносини з відповідачем, не виступав стороною договору перевезення та не здійснював самостійного надання послуг відповідачу. Правомірність такого способу виконання зобов`язання прямо передбачена законодавством. Так, відповідно до частини першої статті 528 Цивільного кодексу України боржник має право покласти виконання свого обов`язку на іншу особу, якщо із договору, закону або суті зобов`язання не випливає обов`язок виконати його особисто. Отже, закон прямо допускає можливість залучення третіх осіб до виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що аналіз положень договору №20/06/24 від 20.06.2024 року та додатку №1 свідчить про відсутність будь-яких умов, які б встановлювали обов`язок особистого виконання перевезення саме позивачем або забороняли залучення ним інших осіб чи транспортних засобів третіх осіб. Відтак позивач мав повне право організовувати виконання перевезень із використанням додаткової техніки, у тому числі шляхом її залучення від інших суб`єктів господарювання. Крім того, відповідач протягом усього періоду виконання договору №20/06/24 не заявляв жодних заперечень або претензій щодо використання позивачем додаткової вантажної техніки. Навпаки, відповідач фактично приймав результати наданих послуг, здійснював оформлення товарно-транспортних накладних та не ставив під сумнів правомірність залучення такого транспорту під час виконання перевезень. Така поведінка відповідача свідчить про прийняття ним виконання зобов`язань у запропонованому позивачем способі.
За таких обставин сам по собі факт зазначення у деяких товарно-транспортних накладних транспортних засобів, що належать ФОП Ревку О.М., не змінює характеру правовідносин сторін і не свідчить про надання послуг іншою особою. Усі перевезення ФОП Ревку О.М. здійснювалися в межах виконання договору №20/06/24, стороною якого є саме позивач, який організував виконання перевезень та забезпечив їх фактичне здійснення.
Доказів на спростування вищевказаних обставин відповідачем суду не надано.
Що стосується окремих товарно-транспортних накладних, зокрема №ТФПСТ001582 від 06.09.2024 року, №ТФПСТ002578 від 18.10.2024 року та №РАЗОР001063 від 23.10.2024 року, у яких містяться неточності щодо зазначення перевізника, то такі розбіжності, як зазначає представник позивача є очевидними технічними описками, допущеними саме під час оформлення цих документів відповідачем. Вказані неточності не спростовують факту здійснення перевезень у межах виконання договору з позивачем та не впливають на зміст господарської операції, оскільки всі перевезення здійснювалися на виконання замовлень відповідача.
Водночас, судова колегія звертає увагу, що згідно п. 11.3. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за N128/2568 (далі - Правила), товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Вказане узгоджується з положеннями п.2.1.2. та п. 2.1.5 Договору №20/06/24, згідно з якими, замовник зобов`язується забезпечити та організувати оформлення товарно-супровідних документів та документів для перевезення вантажу.
Відповідно до п. 11.5. Правил, у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику.
Таким чином, вказаний алгоритм дій передбачає конкретну послідовність оформлення товарно-транспортних накладних. Отже, вказане дає підстави для обґрунтованого висновку, що в даному випадку позивач не формував відповідні ТТН, натомість для їх формування надавав відповідачу всі необхідні та достовірні дані (відомості про водія, автомобіль, причіп тощо), а отже позивач не мав фактичної можливості впливати на первинне внесення відомостей до ТТН, оскільки отримував їх уже після доставки вантажу до пункту розвантаження та підписання вантажоодержувачем, тобто після фактичного виконання перевезення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що саме відповідач як замовник перевезення здійснював первинне оформлення товарно-транспортних накладних та відповідно, несе відповідальність за повноту і правильність зазначених у них реквізитів. Зазначене зумовлено тим, що товарно-транспортна накладна є первинним обліковим документом, який оформлюється під час здійснення господарської операції та містить відомості про відправника, одержувача, перевізника, транспортний засіб, вид і кількість вантажу, а також інші дані, необхідні для обліку перевезення та підтвердження факту здійснення такої операції. Саме сторона, яка здійснює її оформлення та заповнення відповідних граф документа, відповідає за достовірність внесених до нього відомостей. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у разі допущення неточностей або помилок у заповненні товарно-транспортних накладних такі недоліки не можуть покладатися на позивача, оскільки він не здійснював їх первинного оформлення та не мав можливості впливати на правильність внесених до них реквізитів на момент складання. Натомість позивач, виконуючи умови укладеного між сторонами договору, фактично здійснював перевезення вантажу, що підтверджується сукупністю поданих до матеріалів справи документів, зокрема актами наданих послуг, рахунками на оплату, а також товарно-транспортними накладними, які в цілому відображають факт перевезення відповідного вантажу.
Таким чином, окремі неточності у зазначенні перевізника або інших реквізитів у товарно-транспортних накладних, допущені під час їх оформлення відповідачем, не можуть свідчити про відсутність надання послуг позивачем або про неналежне виконання ним зобов`язань за договором. Такі розбіжності мають виключно технічний характер і не спростовують факту виконання перевезень у межах договірних правовідносин між сторонами. Відтак посилання відповідача на зазначені неточності не може бути підставою для ухилення від виконання свого грошового зобов`язання щодо оплати фактично наданих послуг з перевезення.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія з врахуванням наведеного стандарту доказування «вірогідності доказів» дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено надання позивачем послуг перевезення зазначених у ТТН за №ТФПСТ001582 від 06.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Агрохолдинг Зоря, ТОВ; ТТН за №ТФПСТ002226 від 24.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002451 від 28.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002150 від 23.09.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002625 від 20.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002489 від 10.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002504 від 13.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002509 від 15.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002529 від 17.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002566 від 18.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002569 від 18.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович ФОП; ТТН за №ТФПСТ002578 від 18.10.2024 року не містить інформацію про автомобільного перевізника; ТТН за №ТФПСТ002614 від 19.10.2024 року містить інформацію про те, що автомобільним перевізником є Ревко Олег Миколайович; ТТН за №РАЗОР001063 від 23.10.2024 року доданих до позовної заяви, скоріше які були (мали місце), аніж не були, що відповідає позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 916/17/20.
Таким чином, колегія суддів констатує, що всі товарно-транспортні накладні наявні в матеріалах справи відповідають наведеним вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки містять підписи відповідальних осіб вантажоодержувача ТОВ «Агрохолдінг «Зоря» та відтиски печаток останнього, з огляду на що колегія зазначає про те, що вищевказані товаро-транспортні накладні на перевезення вантажу є належними доказами факту перевезення вантажу, тобто здійснення господарських операцій.
Водночас, колегія суддів відзначає, що відповідач не заперечує здійснення господарської операції між ФОП Ревко Дмитром Олеговичем та ТОВ "Агрохолдинг "Зоря" на виконання умов договору №20/06/24 про надання послуг з перевезення від 20.06.2024.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що факт надання позивачем послуг відповідачу з перевезення вантажу сої, згідно умов договору №20/06/24 про надання послуг з перевезення від 20.06.2024, на загальну суму 1 535 657 грн 68 коп підтверджений належними та допустимими доказами.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що невизнання відповідачем обставин надання послуг на загальну суму 1 535 657 грн 68 коп. є необґрунтованим і таким, що спростовується матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем виставлено відповідачу рахунки фактури №5 від 9 жовтня 2024 року на суму 671 3520,11 грн та №6 від 6 листопада 2024 року на суму 1 014 337,57 грн (а.с. 12, 13 на звороті). 
ТОВ «Агрохолдинг «Зоря» частково оплатило надані послуги за договором №20/06/24 в розмірі 150 000,00 грн. Вказаних обставин відповідач не спростовує, що в свою чергу спростовує доводи відповідача щодо необґрунтованого розрахунку.
Таким чином, відповідач своїх зобов`язань не виконав, заборгованість в сумі 1 535 657,68 грн не сплатив.
Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати відповідачем наданих послуг, заборгованість відповідача за умовами договору №20/06/24 про надання послуг з перевезення від 20.06.2024 становить 1 535 657 грн 68 коп.
Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції нібито не дослідив належним чином правильність нарахування вартості послуг з перевезення, а обмежився формальним цитуванням позовної заяви, не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам, дослідженим судом першої інстанції під час розгляду спору, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, при вирішенні спору суд першої інстанції дослідив первинні документи, що підтверджують як факт надання послуг з перевезення, так і порядок формування їх вартості. Зокрема, у справі наявні акти наданих послуг №5 від 30.09.2024 та №6 від 31.10.2024, у яких детально відображено показники, що використовувалися позивачем для визначення вартості перевезення. У зазначених актах безпосередньо зазначено одиницю виміру «т./км.» та кількісні показники у відповідних графах «Од. вим.» і «К-сть», що свідчить про застосування при розрахунку вартості послуг саме показника тонно-кілометрів, який є типовим та загальноприйнятим показником у сфері вантажних перевезень.
Отже, колегія суддів відзначає, що з наведених актів прямо вбачається, що вартість перевезень визначалася не довільно та не шляхом самостійного абстрактного нарахування позивачем, як це намагається стверджувати відповідач, а на підставі конкретних розрахункових показників, які відображають обсяг фактично наданих послуг з перевезення вантажу. Аналогічні розрахункові дані містяться і у рахунках на оплату №5 від 09.10.2024 та №6 від 06.11.2024, які були направлені відповідачу, що свідчить про послідовність та прозорість формування вартості наданих послуг.
Водночас твердження відповідача про необхідність обов`язкового розрахунку вартості перевезення виключно на підставі даних GPS-трекера не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору. Матеріали справи не містять положень договору, які б передбачали обов`язок перевізника формувати розрахунок вартості перевезення виключно на підставі інформації GPS-моніторингу або долучати відповідні технічні дані як обов`язковий елемент підтвердження наданих послуг. Відтак відсутність окремого розрахунку із посиланням на дані GPS-трекера сама по собі не може свідчити про недоведеність вартості наданих послуг або про неналежне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань.
Крім того, слід врахувати, що акти наданих послуг є первинними обліковими документами, які відповідно до вимог законодавства підтверджують факт здійснення господарської операції та її вартісні показники. Саме такі документи і були подані позивачем до матеріалів справи та досліджені судом першої інстанції під час розгляду спору.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у додатку №1 до договору сторони погодили вартість надання послуг перевезення в залежності від пройденого кілометражу. Окрім цього позивач надав реєстр ТТН, у якому відображено кілометраж за кожним перевезенням, маса вантажу на основі інформації з ТТН щодо місць навантаження та розвантаження, відомостей про вантаж, а також розраховано розмір плати за послуги перевезення на основі погодженого сторонами додатку №1 (а.с.144-148). 
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції відзначає, що відповідач, вказуючи на недоліки в оформленні перевізних документів (зокрема про відсутність відображення кілометражу в ТТН), водночас не навів суду переконливих аргументів на спростування позову, які б переважили аргументи позивача, відповідач не надав суду контррозрахунок вартості наданих послуг.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що посилання відповідача на нібито формальний підхід суду першої інстанції до оцінки доказів є необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції дослідив надані позивачем акти виконаних робіт, рахунки на оплату та інші документи, які містять розрахунок вартості послуг з перевезення, і на підставі їх сукупної оцінки дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а отже твердження відповідача фактично зводяться не до вказівки на порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неповне дослідження доказів, а до висновків суду першої інстанції, які в свою чергу підтверджуються встановленими обставинами справи та перевіркою їх доказами. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1 535 657,68 грн основного боргу за порушення умов договору №20/06/24 про надання послуг з перевезення від 20.06.2024.

4. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла дійти висновку про помилковість рішення суду першої інстанції. 
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, суд апеляційної інстанції вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у ухвалі суду першої інстанції неправильного застосування норм процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування ухвали суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 у справі №918/1128/25 без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг "Зоря" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 27.01.2026 у справі №918/1128/25 без змін.
2. Справу №918/1128/25 повернути Господарському суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" березня 2026 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя   Олексюк Г.Є. 

Суддя   Петухов М.Г.