ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 березня 2026 року	Справа №160/35584/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить:
зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Єдиного реєстру боржників, внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП 55131757.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що на примусовому виконанні в Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ перебував виконавчий напис оформлений приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення коштів на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"; код ЄДРПОУ: 36789421 (ВП 55131757) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконавче провадження було закінчено.
23 листопада 2025 року представник позивача Смірнов А.А. звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою, в якій, керуючись вимогами пункту 24 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, просив:
1. Виключити відомості відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного реєстру боржників України. 
2. Надати можливість ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження ВП 55131757 (надавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу).
Станом на 09.12.2025 року згідно довідки виданої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , що виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.06.2009 року, повністю сплатив на користь ОСОБА_2 заборгованість згідно кредитного договору №ML-300/1944/2006 від 14 серпня 2006 року, що укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (права вимоги за яким передавались ТОВ «ОТП Факторинг України», потім ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс», потім фізичній особі ОСОБА_2 ) та згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року №437/3814/12, виконавчий лист за яким знаходився на виконанні в рамках ВП №44917330, виконавчого напису, оформленого приватним нотаріусом Бондар Ірина Михайлівна про стягнення грошових коштів, який знаходився на виконанні в Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в рамках виконавчого провадження ВП 55131757.
Оскільки станом на дату звернення до суду, відомості про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного реєстру боржників, які внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП 55131757, не виключено, представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 грудня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/35584/25 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у порядку визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
22.12.2025 року на адресу відповідача направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
23.12.2025 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 року подальший розгляд адміністративної справи №160/35584/25 за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та ухвалено:
Клопотання представника позивача про витребування доказів - задовольнити частково.
Витребувати від Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (код ЄДРПОУ 34984523) матеріали виконавчого провадження ВП 55131757 щодо боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
05.03.2026 року на електронну адресу суду від представника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшла відповідь на ухвалу, в якій відповідач зазначає наступне.
Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, виконавче провадження №55131757 по виконавчому листу №2659 виданий 14.05.2013 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про: стягнути заборгованість у розмірі 339133,44 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перебувало на виконанні у відділі в період з 15.11.2017 року по 30.05.2019 рік. Державним виконавцем 30.05.2019 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення рішення).
У відповідності до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5 (зі змінами) строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Станом на момент надання відповіді виконавче провадження №55131757 знищено за терміном зберігання, а відомості про виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВІ) перенесені до архіву.
Надати будь-яку іншу інформацію стосовно виконавчого провадження не є можливим, оскільки архів виконавчих проваджень та поштового реєстру знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Останнє судове засідання по справі відбулося 17.03.2026 року об 10 годині 00 хвилин.
У судове засідання позивач та його представник не прибули, звернувшись до суду 17.03.2026 року з заявою, в якій просила здійснити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвали здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ перебував виконавчий напис оформлений приватним нотаріусом Бондар І.М. про стягнення коштів на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"; код ЄДРПОУ: 36789421 (ВП 55131757) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 17.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс», код 39955100, та ОСОБА_2 , останній набув належні товариству права вимоги за кредитним договором №ML-300/1944/2006 від 14 серпня 2006 року, що укладений між Акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , що виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.06.2009 року.
Вказане право вимоги виникло на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.07.2012 року, укладеного між ПАТ «ОТБ Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за яким банк відступає повністю право вимоги по вказаному Основному договору Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України»; договору факторингу від 09.02.2021 року № 09/02/21, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг України» та ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс», по якому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступив в повному обсязі право вимоги по вказаному Основному договору Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс».
23 листопада 2025 року представник позивача звернувся в інтересах ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою, в якій, керуючись вимогами пункту 24 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, просив:
1. Виключити відомості відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного реєстру боржників України. 
2. Надати можливість ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження ВП 55131757 (надавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу).
З матеріалів справи вбачається, що станом на 09.12.2025 року, згідно довідки виданої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , що виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.06.2009 року, повністю сплатив на користь ОСОБА_2 всю заборгованість, згідно:
- кредитного договору №ML-300/1944/2006 від 14 серпня 2006 року, що укладений між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (права вимоги за яким передавались ТОВ «ОТП Факторинг України», потім ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс», потім фізичній особі ОСОБА_2 ); 
- рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року 437/3814/12, виконавчий лист за яким знаходився на виконанні в рамках ВП №44917330; 
- виконавчого напису, оформленого приватним нотаріусом Бондар Ірина Михайлівна про звернення стягнення на майно, який знаходився на виконанні в АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в рамках виконавчого провадження 53423726; 
- виконавчого напису, оформленого приватним нотаріусом Бондар Ірина Михайлівна про звернення стягнення на майно, який знаходився на виконанні в Соборному ВДВС м.Дніпра ГТУЮ в рамках виконавчого провадження 55131757.
Оскільки відомості про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного реєстру боржників, які внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП 55131757, не виключено, представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII.
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 9 Закону №1404-VІІІ Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.
Державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.
Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).
Частиною 7 статті 9 Закону №1404-VІІІ передбачено, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною 4 статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Пунктами 1, 3, 11 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (п.1); стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (п.3); запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (п.11).
Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5.
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення №2432/5 Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Згідно із пунктами 1, 2, 6 Розділу XI Положення №2432/5 Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, крім боржників, визначених пунктом 4 цього розділу.
В Єдиному реєстрі боржників міститься інформація щодо боржників, відносно яких виконавчі провадження зареєстровані в Системі після впровадження Єдиного реєстру боржників та боржників за виконавчими провадженнями про стягнення періодичних платежів (аліментів) за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.
Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:
- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження";
- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження";
- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;
- про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження";
- про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
У день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.
Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Наказом Міністерства юстиції України №5223/5 від 23.11.2022 року розділ III зазначеної Інструкції доповнено пунктом 23, згідно якого за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:
- при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини 1 статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);
- після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;
- після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною 1 статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);
- відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.
До заяви про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).
Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.
Заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься постанова про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.
У разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.
Законом №1404-VІІІ та Положенням №2432/5 визначені підстави, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною 4 статті 40 цього Закону.
Цією ж статтею 9 Закону №1404-VІІІ (у редакції станом на момент винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу) було передбачено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
У даному випадку з наданих до суду відомостей з автоматизованої системи виконавчого провадження, а також наданої постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №55131757, встановлено, що виконавчий документ, а саме, виконавчий напис виданий приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).
Тобто, на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55131757 підстави для одночасного вилучення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників були відсутні.
У свою чергу, станом на момент звернення представника позивача до відповідача із заявою, в якій викладено прохання про вилучення записів з Єдиного реєстру боржників, вже було врегульовано питання вилучення записів з Єдиного реєстру боржників шляхом прийняття державним виконавцем відповідної постанови за наявності, зокрема, такої підстави, як: після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною 1 статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).
Слід наголосити, що мета ведення Єдиного реєстру боржників полягає саме в оприлюдненні в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
З наданої позивачем копії довідки ОСОБА_2 вбачається, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 17.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс», код 39955100 та ОСОБА_2 , останній набув належні Товариству права вимоги за кредитним договором №ML-300/1944/2006 від 14 серпня 2006 року, що укладений між Акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , що виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.06.2009 року.
Вказане право вимоги виникло на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.07.2012 року, укладеного між ПАТ «ОТБ Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за яким банк відступає повністю право вимоги по вказаному Основному договору Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України»; договору факторингу від 09.02.2021 року № 09/02/21, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг України» та ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс», по якому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступив в повному обсязі право вимоги по вказаному Основному договору Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс».
З матеріалів справи вбачається, що станом на 09.12.2025 року згідно довідки виданої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , що виданий Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.06.2009 року повністю сплатив на користь ОСОБА_2 , всю заборгованість, згідно:
- кредитного договору №ML-300/1944/2006 від 14 серпня 2006 року, що укладений між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (права вимоги за яким передавались ТОВ «ОТП Факторинг України», потім ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс», потім фізичній особі ОСОБА_2 ); 
- рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року 437/3814/12, виконавчий лист за яким знаходився на виконанні в рамках ВП №44917330; 
- виконавчого напису, оформленого приватним нотаріусом Бондар Ірина Михайлівна про звернення стягнення на майно, який знаходився на виконанні в АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в рамках виконавчого провадження 53423726; 
- виконавчого напису, оформленого приватним нотаріусом Бондар Ірина Михайлівна про звернення стягнення на майно, який знаходився на виконанні в Соборному ВДВС м.Дніпра ГТУЮ в рамках виконавчого провадження №55131757.
Однак, наразі позивач досі залишається боржником у виконавчому провадженні №55131757, що очевидно порушує його законні права та інтереси.
Вказані обставини відповідач не врахував та будь-яких дій, направлених на вирішення питання щодо прийняття постанови про виключення з Єдиного реєстру боржників запису щодо виконавчого провадження №55131757 за поданою представником позивача 23.11.2025 року заявою, не вчинив.
Під час вирішення спору суд враховує, що з листа відповідача вбачається, що у відповідності до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого, наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5 (зі змінами) строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Станом на момент надання відповіді виконавче провадження №55131757 знищено за терміном зберігання, а відомості про виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВІ) перенесені до архіву.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України неодноразово вказував на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, встановивши порушення прав позивача, суд має обрати такий захисту, який з урахуванням конкретних обставин справи буде ефективним з точки зору частини першої статті 2 КАС України та статті 13 Конвенції та виключатиме можливі подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту є необхідність визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення відомостей про ОСОБА_1 , як боржника з Єдиного реєстру боржників; і як наслідок, з метою поновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача виключити відомості про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників внесених, у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №55131757.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Універсалбанк" від 10.12.2025 року.
А отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Соборного відділу державної виконавчої служби судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не виключення відомостей про ОСОБА_1 , як боржника з Єдиного реєстру боржників.
Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 34984523) виключити відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників, які були внесені до реєстру у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № 55131757.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 34984523) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник