Головуючий І інстанції: Мороко А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 р. 	Справа № 520/11792/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.01.26 по справі № 520/11792/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43)   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43), в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державна установа «Харківський виправна колонія (№ 43)» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно за період з 24 лютого по 30 червня 2022 року, та у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно пропорціно часу (у годинах) проходження служби в розрахунку на місяць за період з 01 вересня по 08 жовтня 2022 року з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Державну установу «Харківський виправна колонія (№ 43)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно за період з 24 лютого по 30 червня 2022 року, та у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно пропорційно часу (у годинах) проходження служби в розрахунку на місяць за період з 01 вересня по 08 жовтня 2022 року з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначала, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 по 30.06.2022 та з 01.09.2022 по 08.10.2022. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43)" щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно за період з 24 лютого по 30 червня 2022 року, та у розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно пропорціно часу (у годинах) проходження служби в розрахунку на місяць за період з 01 вересня по 08 жовтня 2022 року.
Зобов`язати Державну установу "Харківська виправна колонія (№ 43)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно за період з 24 лютого по 30 червня 2022 року, та у розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно пропорціно часу (у годинах) проходження служби в розрахунку на місяць за період з 01 вересня по 08 жовтня 2022 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що позивач помилково, тлумачачи положення пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, фактично ототожнює встановлений цією постановою граничний розмір додаткової винагороди («до 30 000 гривень») з її обов`язковим та гарантованим розміром.
На переконання представника відповідача, такий підхід призведе до нівелювання правового значення формулювання «до 30 000 гривень», усунення дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, прямо передбачених пунктом 2-1 Постанови № 168 та створення судом нової правової конструкції, яка не передбачена жодним нормативно-правовим актом.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила службу в Державній установі «Харківська виправна колонія № 43», що розташована на території Харківської міської територіальної громади Харківської області (м. Харків).
10 січня 2025 р. № 6/ОС-25 «Про особовий склад» звільнена за пунктом 7 ч. 1 ст. 77 закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (за власним бажанням).
Оскільки позивач несла службу в установі Державної кримінально-виконавчої служби України, що розташована в межах адміністративно-територіальних одиниці, на території якої надавалась допомога в рамках Програми «єПідтримка» і яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій, то відповідно саме з 24 лютого 2022 року набула право на отримання додаткової винагороду в розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно.
Однак, відповідачем протиправно не нараховувалось та не виплачувалось позивачу частина грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168, а саме з 24.02.2022 – 30.06.2022 та з 01.09.2022 – 08.10.2022 рр.
Позивач вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати не в повному обсязі грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року по 08 жовтня 2022 року, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168, виникло 24 лютого 2022 року, а саме з моменту введення на території України правового режиму воєнного стану, тоді як вищезазначені постанови Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 року № 754 та від 07 липня 2022 року № 793 ще не існували, а зміни, що ними вносились не були чинними, тому до спірних правовідносин слід застосовувати Постанови №168 в редакції Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, а також правовий та соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України регулюється Законом України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України».
Відповідно до ч.2 ст.23 Закону № 2713-IV умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
За приписами ч. 5 ст. 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01.03.2018) (далі по тексту – Постанова № 704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.
Пунктами 2, 3 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 (далі по тексту – Порядок № 925/5), яким передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
При виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на всій території України введений воєнний стан.
Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено про проведення загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), – розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно з пунктом 5 Постанови №168 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що з 24.02.2022 у осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виникло право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень щомісячно.
У подальшому постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є-Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».
Згідно з п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.
Надалі, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 пункт 1 Постанови № 168 був викладений у такій редакції: "1. Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.".
Згідно з п.2 Постанови №793 указана постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Колегія суддів враховує, що Верховним Судом в рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023, викладений наступний правовий висновок:
- зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 змін до Постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця;
- указані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права особи на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн на місяць, передбаченому Постановою № 168 у первинній редакції, тому суд відхиляє доводи позивача щодо недопустимості застосування постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 для вирішення цього спору.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1146 від 08.10.2022 внесено такі зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168: в абзаці першому: слова "а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)" та "(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)" виключити; доповнити абзац реченням такого змісту: "Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення "здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах".
При цьому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1146 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.09.2022.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідала вищезазначеним критеріям осіб, яким на час військового стану виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно.
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» внесені зміни у пункт 1 постанови № 168, а саме в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінені словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць», а пунктом 2 зазначеної Постанови визначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Згідно Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 № 75 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), Харківська міська територіальна громада Харківської області (місто Харків) у період виникнення спірних правовідносин відносились до таких, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій та перебували в тимчасовій окупації, тобто особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, що несли службу в органах і установах зазначеної Служби в межах Харківської міської територіальної громаду повинна виплачуватись додаткова винагорода визначена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 у розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно.
У відповідності до Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».
Отже, колегія суддів вважає, що оскільки позивач ніс службу в установі Державної кримінально-виконавчої служби України (ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)»), що розташована в межах адміністративно-територіальних одиниці, на території якої надавалась допомога в рамках Програми «єПідтримка» і яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій, то відповідно саме з 24 лютого 2022 року набув право на отримання додаткової винагороду в розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно.
Вказана додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. 00 коп. щомісячно повинна була нараховуватись та виплачуватись позивачу до 30 червня 2022 року (включно) щомісячно, а з 01 липня 2022 року по 08 жовтня 2022 така винагорода повинна виплачуватись пропорціно часу проходження служби в розрахунку на місяці.
Відтак, розрахунок винагороди за час роботи розраховується наступним чином: 30 днів (місяць) х 24 години (доба) = 720 годин; 30000 грн. / 720 год.= 41,66 грн./год., тобто зазначена сума є середній розрахунок години праці виходячи з загального часу проходження служби. У разі якщо місяць має 31 день (липень, серпень) зазначений показник становить 40,32 грн./год.
У період з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року позивачці підлягало виплаті 30000 гривень 00 копійок на місяць без застосування показника пропорційності часу проходження служби в розрахунку на місяць.
З цього вбачається, що відповідач з 01 липня 2022 року по 08 жовтня 2022 року мав нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду передбачену Постановою №168 у розмірі 30000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
За липень 2022 року позивачу підлягало виплаті 40 год. х 40,32 грн. = 1612 грн. 80 коп; за серпень 2022 року підлягало виплаті 160 год. х 40,32 грн. = 6451 грн. 20 коп.
Згідно Відомості виплати додаткової винагороди до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовців, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», що міститься в справі, позивачу було виплачено наступні суми додаткової винагороди: за лютий 2022 року – 0 грн. 00 коп. (відраховано 178,57 грн.); за березень 2022 року – (1935,48 грн. – 322.58 грн.) = 2258,28; за квітень 2022 року – (9000, 00 грн. – 1500,00 + 1641,67) = 9141,67 грн.; за травень 2022 року – 6354 грн. 00 коп.; за червень 2022 року – 5745 грн. 83 коп.; за липень 2022 року – 1612 грн. 90 коп.; за серпень 2022 року – 6451 грн. 61 коп.; за вересень 2022 року – 00 грн.; за 8 днів жовтня 2022 року – 00 грн.
Аналізуючи вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем протиправно не нараховувалось та не виплачувалось позивачу частина грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168, а саме: за лютий 2022 року не доплачена сума 5357,14 грн.; за березень 2022 року не доплачена сума 27741 грн. 72 коп. (30000,00 грн. – 2258,28 грн.); за квітень 2022 року не доплачена сума 20858 грн. 33 коп. (30000,00 грн. – 9141,67 грн.); за травень 2022 року не доплачена сума 23646 грн. 00 коп. (30000,00 грн. – 6354 грн.); за червень 2022 року не доплачена сума 24254 грн. 17 коп. (30000,00 грн.- 5745,83 грн.); за вересень та 08 жовтня 2022 року не доплачена сума 30000 грн. 00 з урахуванням фактично відпрацьованого часу.
Разом з цим, щодо норм, які містяться в п. 2 постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 року № 754, відповідно до якої постанова застосовується з 1 червня 2022 року та в п. 2 Постанови від 07 липня 2022 року № 793, відповідно до якої постанова засовується з 24 лютого 2022 року і пунктом 2 Постанови від 08 жовтня 2022 року № 1146 визначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 вересня 2022 року, суд наголошує, що у відповідності до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Статтею 52 закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII (зі змінами та доповненнями) визначено, що постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України та інші). Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
У рішенні від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001 Конституційний Суд України також зазначив, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168, виникло 24 лютого 2022 року, а саме з моменту введення на території України правового режиму воєнного стану, тоді як вищезазначені постанови Кабінету Міністрів України від 01 липня 2022 року № 754 та від 07 липня 2022 року № 793 ще не існували, а зміни, що ними вносились не були чинними, тому до спірних правовідносин слід застосовувати Постанови №168 в редакції Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Харківська виправна колонія (№ 43)» щодо не нарахування та невиплати позивачу за період з 24 лютого по 30 червня 2022 року підлягало виплаті саме винагорода у розмірі 30000,00 грн. щомісячно, а в подальшому з 01 липня по 08 жовтня 2022 року додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн. щомісячно пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язати Державну установу «Харківський виправна колонія (№ 43)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді додаткової винагороди передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 (тридцять тисяч)грн. 00 коп. щомісячно за період з 24 лютого по 30 червня 2022 року, та у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. щомісячно пропорціно часу (у годинах) проходження служби в розрахунку на місяць за період з 01 вересня по 08 жовтня 2022 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 по справі № 520/11792/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Харківська виправна колонія (№ 43) - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 по справі № 520/11792/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло