ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 688/3786/25>
Провадження № 22-ц/820/428/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Березюк Н.П. від 20 листопада 2025 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ТОВ «Він фінанс», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказувало, що 06.02.2018 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту (індивідуальна частина) №74692 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який було підписано шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором А500759.
ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору, перерахувавши на рахунок відповідачки кошти 3500 грн., відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору.
12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (ТОВ «Він Фінанс) уклали договір факторингу № 1 та додаткову угоду №2 до цього договору від 12.04.2018, за якими ТОВ «Авентус Україна» відступило права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Відповідно до п.2.2. договору факторингу №1 від 12.04.2018 року – окрім іншого зазначено: у випадку укладання сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги – кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не змінює попередній. 
18.06.2018 уклали додаткову угоду №2 та підписали реєстр прав вимоги до ряду боржників, в тому числі до відповідачки ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 74692 від 06.02.2018, яке перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він фінанс»).
25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» згідно протоколу № 1706 змінене найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він фінанс».
З врахуванням наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №74692 від 06.02.2018 року у розмірі 20324,84 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 3500 грн., заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом 1575 грн., пені та штрафів 9555 грн., інфляційних втрат – 3395,86 грн., 3% річних 1398,98 грн. Також просив стягнути судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 5000 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» заборгованість за кредитним договором №74692 від 06.02.2018 у розмірі 20324,84 грн., що складається з: суми заборгованості по тілу кредиту 3500 грн., заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом 1575 грн., суми боргу за пенею та штрафами 9555 грн., суми інфляційних витрат – 3395,86 грн., суми 3% річних 1398,98 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Повернуто позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» з державного бюджету 1211,20 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову на рахунок Казначейства України (отримувач ГУК у Хмел.обл/Шепетів.мтг/22030101, р/р UA688999980313101206000022777, код 37971775) в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» згідно платіжної інструкції № 74692 від 25.07.2025.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду та стягнути з відповідачки 4287,50 грн. (тіло кредиту та проценти в межах строку дії договору), в решті позову відмовити. На її думку, суд першої інстанції не врахував, що первісний кредитор надав відповідачці кредит в сумі в сумі 3500 грн. строком на 25 днів. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом 0,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (328,50 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Відповідно до п.п.1.3., 1.3.1. кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 122,50% від суми кредиту або 4287,50 грн., проценти за користування кредитом 22,50 % від суми кредиту або 787,50 грн. Згідно п.1.4. кредитного договору, строк дії договору 25 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Разом з цим, за умовами договору кредит надано строком на 25 днів.
Згідно ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. 
Розмір однієї мінімальної заробітної плати в момент укладення вищевказаного кредитного договору складав 6500 грн., тобто, надана в рамках кредитного договору сума була меншою, ніж розмір мінімальної заробітної плати.
Розмір нарахованих позивачем процентів (пені) є несправедливим та непропорційно великим по відношенню до фактично отриманого кредиту, що суперечить приписам законів «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід змінити.

Так, судом встановлено, що 06.02.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту (індивідуальна частина договору) № 74692, в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який підписаний електронним підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором А500759.
Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та надав відповідачці грошові кошти в сумі в сумі 3500 грн., строком на 25 днів. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом 0,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (328,50% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту.
Відповідно до п.п.1.3., 1.3.1. кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 122,50% від суми кредиту (у процентному виразі) або 4287,50 грн. (у грошовому виразі), проценти (відсотки) за користування кредитом 22,50 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 787,50 грн. (у грошовому виразі).
Згідно п.1.4. кредитного договору строк дії договору 25 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 25 днів.
Кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта (п.1.5.1 кредитного договору).
Клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується) (п.1.6. кредитного договору).
Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту №74692 від 06.02.2018 (Графік розрахунків), дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів не пізніше 03.03.2018 року, сума кредиту 3500,00 грн., сума нарахованих процентів 787,50 грн. Разом до оплати 4287,50 грн.
У разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язання за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2. цього договору процентна ставка за користування кредитом менша 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього договору. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору (п. 3.5. договору).
12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступила ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, за плату на умовах, визначених цим договором.
18.06.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» уклали додаткову угоду № 2 до вказаного договору факторингу, якою сторони погодили викласти п. 3.1.1 і п. 3.1.2 в новій редакції, залишивши інші положення договору без змін.
Відповідно до п. 4.1. договору факторингу право вимоги переходить від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
На виконання вищевказаних умов договору факторингу 18.06.2018 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» підписали Реєстр прав вимог №3, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зокрема, до боржника за кредитним договором № 74692.
Згідно довідки № 84/25-АГ від 03.04.2025 ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Він Фінанс» (до зміни найменування - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») провело розрахунки за відступлення права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна» на підставі вказаного договору факторингу з усіма додатковими угодами до нього.
25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» згідно протоколу № 1706 змінено найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він фінанс».
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів укладення між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою кредитного договору, первісний кредитор у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредит відповідачці, яка свої зобов`язання у строки, передбачені договором щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом не виконала, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість. Вимоги позивача про стягнення з відповідачки інфляційних втрат, 3 % річних, штрафів та пені підлягають задоволенню, оскільки ці суми нараховані до 23.02.2022 року, до запровадження в Україні воєнного стану.
Проте з цими висновками не можна погодитись повністю, з огляду на таке.

Так, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно констатував, що позивач довів укладення між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою кредитного договору в електронній формі, що підписаний нею електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор у повному обсязі виконав свої зобов`язання за вищевказаними договором, надавши кредит відповідачці ОСОБА_1 . За умовами договору сторони погодили суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягли згоди щодо істотних умов кредитних договорів. Такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належно відповідно до закону та умов договору. Суд встановив, що відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за користування кредитом у передбачені договором строки не виконала, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності розрахунку суми процентів за користування кредитом не беруться судом до уваги, оскільки згідно п. 3.4 кредитного договору у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язання за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2. цього договору процентна ставка за користування кредитом менша 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього договору. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість за процентами в сумі 1575 грн. (3500грн х1,8%х25 днів) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, суд першої інстанції не надав належної оцінки умовам договору щодо нарахування пені та штрафу. 
Так, відповідно до п.п. 4.4., 4.4.1., 4.4.2, 4.4.3., 4.4.4. договору про надання фінансового кредиту №74692 від 06.02.2018 року у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. На 4 день прострочення, крім пені додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн., на 30 день прострочення, крім пені додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн., на 90 день прострочення, крім пені додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. 

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. 
Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. 
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицію, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. 

Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості ) ТОВ «Авентус Україна» нараховано відповідачці пеню за прострочення повернення кредиту в сумі 9555 грн. за період з 07.03.2018 року по 05.06.2018 року (92 дні), тоді як за пунктом 4.4.1. договору строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів, тобто, не має перевищувати 9450 грн. 
Згідно розрахунку заборгованості відповідачці нараховано штрафи за прострочення повернення кредиту у розмірі 900 грн.
При цьому загальна сума санкцій за прострочення повернення кредиту становить 10455 грн. (9555 грн. + 900 грн.), що перевищує більше як в два рази суму невиконаного зобов`язання за кредитом (3500 грн. +1575 грн.) 
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення пені та штрафів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, зменшити розмір пені та штрафів до розміру заборгованості по тілу кредиту, 3500 грн.
Отже, підлягає стягненню борг по тілу кредиту 3500 грн., заборгованість по процентах 1575 грн., пеня та штрафи 3500 грн. – всього 8575 грн.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідачкою підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 1875,05 грн. (121,866% індекс інфляції за вказаний період ) та 3% річних за цей же період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, що становить 772,46 грн. (8575 грн. х 3 % х 1097 днів прострочення)

Тож з врахуванням наведеного, рішення суду слід змінити – стягнути з відповідачки на користь позивача борг за тілом кредиту 3500 грн., за процентами 1575 грн., 3500 грн. пені та штрафу, 1875,05 грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 772,46 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позовні вимоги ТОВ «Він фінанс» задоволено на 55,21 %, тому пропорційно задоволеній частині позовних вимог на його користь з відповідачки підлягає стягненню 668,70 грн. судового збору за подачу позовної заяви.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 на 44,79 % підлягає стягненню з позивача на її користь 1627,48 грн. витрат за подачу апеляційної скарги.
З урахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України слід покласти на ТОВ «Він фінанс» обов`язок сплатити на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат 958,78 грн. (1627,48 грн. – 668,70 грн.), сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину витрат. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ЄДРПОУ 38750239) заборгованість за кредитним договором №74692 від 06.02.2018 року у розмірі 11222,51 грн., що складається з: 3500 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1575 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3500 грн. за пенею та штрафами, 1875,05 грн. інфляційних втрат, 772,46 грн. 3% річних.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Він фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ЄДРПОУ 38750239) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в розмірі 958,78 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 09 березня 2026 року.

Судді         Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк