ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 750/18327/23
провадження № 61-8206св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (Чернігівської обласної військової адміністрації), 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, Чернігівська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Рахманкулової І. П., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Петрушанка Володимира Павловича на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., 

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2023 року заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - Чернігівська ОДА) (Чернігівської обласної військової адміністрації (далі - Чернігівська ОВА)) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив суд:
1) усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельними ділянками з кадастровими номерами: 7410100000:02:009:5007 площею 0,1810 га; 7410100000:02:009:5008 площею 0,1732 га; 7410100000:02:009:0042 площею 0,0405 га; 7410100000:02:009:0043 площею 0,1134 га; 7410100000:02:009:0044 площею 0,0276 га; 7410100000:02:009:0045 площею 0,1282 га, шляхом:
- зобов`язання ОСОБА_3 повернути земельні ділянки з кадастровими номерами 7410100000:02:009:5007 площею 0,1810 га; 7410100000:02:009:5008 площею 0,1732 га; 7410100000:02:009:0042 площею 0,0405 га; 7410100000:02:009:0043 площею 0,1134 га; 7410100000:02:009:0044 площею 0,0276 га; 7410100000:02:009:0045 площею 0,1282 га;
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельні діляни з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0042 площею 0,0405 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2768709274101); 7410100000:02:009:0043 площею 0,1134 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2768703674101); 7410100000:02:009:0044 площею 0,0276 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2766553174101); 7410100000:02:009:0045 площею 0,1282 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2766548874101);
- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 7410100000:02:009:5007 площею 0,1810 га; 7410100000:02:009:5008 площею 0,1732 га; 7410100000:02:009:0042 площею 0,0405 га; 7410100000:02:009:0043 площею 0,1134 га; 7410100000:02:009:0044 площею 0,0276 га; 7410100000:02:009:0045 площею 0,1282 га;
2) стягнути з ОСОБА_3 на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 8 052,00 грн.

У грудні 2023 року прокурор в інтересах держави в особі Чернігівської ОДА (Чернігівської ОВА) звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:
1) усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельними ділянками з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0040 площею 0,0756 га, 7410100000:02:009:0041 площею 0,0755 га шляхом:
- зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельні ділянки з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0040 площа 0,0756 га, 7410100000:02:009:0041 площа 0,0755 га державі в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації;
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0040 площею 0,0756 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2768656574101), 7410100000:02:009:0041 площею 0,0755 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2768667374101);
- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0040 площею 0,0756 га, 7410100000:02:009:0041 площею 0,0755 га;
2) стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 8 052,00 грн.

У грудні 2023 року прокурор в інтересах держави в особі Чернігівської ОДА (Чернігівської ОВА) звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив:
1) усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельними ділянками з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0023 площею 0,1 га; 7410100000:02:009:0025 площею 0,1 га шляхом:
- зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельні ділянки з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0023 площею 0,1 га, 7410100000:02:009:0025 площею 0,1 га державі в особі Чернігівської обласної державної (військової) адміністрації;
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0023 площею 0,1 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2569243674100), 7410100000:02:009:0025 площею 0,1 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2569372774100);
- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0023 площею 0,1 га; 7410100000:02:009:0025 площею 0,1 га.
2) стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 8 052,00 грн.

Позовні вимоги прокурор мотивував тим, що земельні ділянки передані у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі рішення Чернігівської міської ради від 31 серпня 2006 року на території м. Чернігова (Чернігівської міської ради), розташовані у межах пам`ятки археології місцевого значення поселення «Ялівщина» II-I тисячоліття до нової ери, I тисячоліття, XI-XIII століття, яку внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, та входять у межі охоронної археологічної зони № 2 м. Чернігова. Зазначені землі відносяться до земель історико-культурного призначення, на них розміщено пам`ятку археології місцевого значення, а на всю їх територію встановлено обмеження - охоронну зону навколо об`єкта культурної спадщини.
Позивач зазначав, що чинним законодавством для пам`яток археології та земель, на яких розташовані та не вилучені у передбаченому законом порядку пам`ятки археології, визначено єдину форму власності - державну, або обов`язкове вилучення чи викуп таких земель у разі, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності.
Звернення з цим позовом зумовлено тим, що внаслідок неправомірного набуття відповідачами у власність земельних ділянок історико-культурного призначення, на яких розташовано пам`ятку археології, держава позбавлена можливості повноцінно реалізувати права власника щодо цього майна.

Ухвалами Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2024 року та від 24 січня 2024 року справу за позовом прокурора до ОСОБА_1 об`єднано зі справою за позовом прокурора до ОСОБА_2 та зі справою за позовом прокурора до ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської ОДА (Чернігівської ОВА) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі, коли публічний власник втратив як фізичне, так і юридичне володіння (інша особа зареєструвала на своє ім`я право у Державному реєстрі прав на нерухомість та користується нерухомим майном, що відповідає фактичним обставинам цієї справи), для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов. Отже, позовні вимоги про усунення перешкод державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні спірними земельними ділянками шляхом повернення земельних ділянок, скасування їх державної реєстрації права власності не відповідають належному способу захисту порушеного права. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року апеляційні скарги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2024 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи мотиви відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що прокурор правильно обрав спосіб захисту порушеного права - негаторний позов, однак не надав достатніх доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки на час їх передачі у власність відповідачам належали саме до земель історико-культурного призначення та відповідно, що при передачі землі у власність, орган місцевого самоврядування порушив норми законодавства.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що набув чинності Закон України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни у статтю 388 ЦК України, вказав, що позбавлення права власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, та становить непропорційний тягар для заявника. 

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачі є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок, оскільки набули їх за відплатними правочинами. 
Хоча усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання об`єктами культурної спадщини переслідує легітимну мету, проте позбавлення відповідачів, які є добросовісними набувачами спірного нерухомого майна, права власності на таке майно без будь-якої форми компенсації чи відшкодування буде свідчити про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), оскільки на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Короткий зміст вимог касаційних скарг 

У червні 2025 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, в якій просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2025 року представник  ОСОБА_2 - адвокат Петрушанко В. П. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, в якій просив суд скасувати оскаржуване судове рішення в мотивувальній частині щодо визнання позову негаторним.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 

07 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

07 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Петрушанка В. П. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

22 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду продовжено заступнику керівника Чернігівської обласної прокуратури строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 07 липня 2025 року.

23 липня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника  ОСОБА_2 - адвоката Петрушанка В. П. у справі, витребувано її матеріали із Деснянського районного суду м. Чернігова, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

06 серпня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури у справі, витребувано її матеріали із Деснянського районного суду м. Чернігова, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У серпні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду, в зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І. 04 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

15 січня 2026 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_2 подав до Верховного Суду клопотання, у якому просив зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25). 

04 березня 2026 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову по суті спору у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25). Отже, клопотання ОСОБА_2 про зупинення касаційного провадження слід залишити без розгляду. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження зазначено:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18), від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21(провадження № 12-31гс23) та у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 813/4701/16 (провадження № К/9901/43183/18), від 17 травня 2023 року у справі № 748/1335/20 (провадження № 61-11516св22), від 05 березня 2025 року у справі № 902/546/24;

- судами першої та апеляційної інстанцій порушено вимоги статей 2, 76-81, 89, 263, 264, 367 ЦПК України, оскільки не враховано під час ухвалення рішення інші докази, долучені до позовних заяв. Безпідставно визнано неналежними доказами протокол огляду місця події та зображення на план-схемі розташування спірних земельних ділянок із позначенням площі та меж, а також накладення земельних ділянок у межах та конфігурації, зазначеній у технічній документації до Плану земельної ділянки пам`ятки археології городище «Єловщина» (Ялівщина) № 5007, що суперечить завданню та основним засадам цивільного судочинства.

Висновки судів попередніх інстанцій не узгоджуються із наданими доказами та суперечать висновкам Верхового Суду про те, що такі висновки повинні ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів у їх сукупності, з урахуванням принципу пріоритетності спеціальних даних у сфері охорони культурної спадщини щодо визначення історико-культурного статусу земельної ділянки.

Прокурор наголошує, що землі, на яких розташовані пам`ятники археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку. Тобто законодавство встановлює пріоритет державної власності на таких земельних ділянках. 

Звертає увагу, що пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо у глибині земної поверхні, у зв`язку з чим нерозривно пов`язані із земельними ділянкам, на яких вони розташовані. Правовий режим земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, не має відрізнятися від правового режиму самої пам`ятки, яка згідно із Законом України «Про охорону культурної спадщини» не може перебувати у приватній чи комунальній власності.

Кожен із наданих суду доказів є джерелом інформації, який містить окреслену територію, яку позначено як територія пам`ятки місцевого значення - поселення «Ялівщина», та спростовує висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності доказів належності спірних земельних ділянок до земель історико-культурного призначення. 
Суд апеляційної інстанції визнав неналежними докази: зображення на план-схемі розташування спірних земельних ділянок та накладення земельних ділянок, які отримані на підставі співставлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж територій пам`яток, Плану земельної ділянки пам`ятки археології городище «Єловщина» (Ялівщина) № 5007, яким оцінку у судовому рішенні не надав.
Крім того, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, постановою процесуального керівника від 02 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 42023272010000167 від 01 серпня 2023 року про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 298 КК України, відповідно до вимог статті 71 КПК України, залучено спеціаліста Приватного підприємства «Елітзем» (далі - ПП «Елітзем») для участі у слідчій дії - огляді, зокрема спірних земельних ділянок приватної форми власності.
Посилаючись на положення пункту 3-1 частини четвертої статті 71 КПК України, прокурор указує, що спеціаліст має право викладати у висновку відомості, що мають значення для кримінального провадження і щодо яких йому не було постановлено запитання. 
Таким чином, зважаючи, що під час досудового розслідування виникла необхідність у проведенні огляду спірних земельних ділянок для визначення площі незаконних земельних робіт у межах об`єкта археології, яку можливо встановити тільки за наявності відповідних спеціальних знань, прокурор залучив спеціаліста ПП «Елітзем». Інженер-землевпорядник (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 03 січня 2013 року № 001323) з дотриманням вимог статті 71 КПК України (про що наголошувалось у судовому засіданні прокурором), з метою підтвердження (спростування) відомостей щодо місця розташування проведення незаконних робіт на земельних ділянках у межах об`єкта археологічної спадщини, надав план-схеми розміщення земель, де зазначено загальну площу території, де проводились незаконні роботи, та знаходження спірних земельних ділянок у межах поселення-посад городища «Еловщина» (Ялівщина).

Уважає, що суд не надав оцінку зібраним доказам згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України. 
Прокурор стверджує, що суду надано достатню кількість доказів, для підтвердження своїх позовних вимог, тому були відсутні підстави для звернення із клопотанням про призначення експертизи. 
Крім того, у кримінальному провадженні № 42023272010000167 від 01 серпня 2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 298 КК України, 21 серпня 2023 року призначено комісійну експертизу за напрямком «Історико-археологічні дослідження земельних ділянок», на вирішення якої поставлено, зокрема питання щодо наявності/відсутності об`єкта археологічної спадщини у межах спірних земельних ділянок, яка на цей час триває. Висновки експертизи мають суттєве значення при вирішенні справи, у зв`язку з чим вбачаються підстави для її направлення на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що відповідачі є добросовісними набувачами, оскільки їх поведінка після оформлення права власності на ці земельні ділянки свідчать про їх обізнаність щодо незаконності виділення земельних ділянок.

Касаційна скарга представника  ОСОБА_2 - адвоката Петрушанка В. П. мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Підставами касаційного оскарження зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 354/602/15-ц (провадження № 61-2560св24), від 03 липня 2024 року у справі № 728/1905/16-ц (провадження № 61-3757св21) та інші.

Заявник вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що ефективним способом захисту прав позивача є віндикаційний позов, зокрема посилається на ухвалу від 04 червня 2025 року, якою Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу № 922/264/24(провадження № 12-30гс25). 

Стверджує, що слід застосовувати такий підхід, якщо публічний власник утратив як фізичне, так і юридичне (інша особа зареєструвала на своє ім`я право в державному реєстрі прав на нерухомість, як у справі, що розглядається) володіння, для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов, тому задоволення вимоги про витребування земель історико- культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки архітектури, з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У серпні 2025 року Чернігівська ОДА подала до Верховного Суду відзив, у якому просила касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.
Звертає увагу, що повернення земель історико-культурного значення - це негаторний позов.
У серпні 2025 року представник Чернігівської окружної прокуратури подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Звертає увагу, що до спірних правовідносин не можна застосувати положення статей 387, 388 ЦК України, оскільки земля історико-культурного значення слід повертати за негаторним позовом, а не витребувати за виндикаційним позовом. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 19 лютого 1985 року № 75 «Про взяття під державну охорону нововиявлених пам`ятників історії та культури, археології, архітектури» взято під державну охорону пам`ятники історії та культури, археології, архітектури, які розташовані на території області, згідно з додатком № 1-3.
У додатку № 2 до цього рішення, під № 14 значиться Поселення, 2 тисячі до нової ери, XII століття ур. Ялівщина.

13 квітня 1989 року директор сільгосппідприємства «Деснянський» Смотрик М. М. підписав охоронне зобов`язання на пам`ятник археології та культури - поселення «Ялівщина», в якому перелічені заходи для охорони пам`ятника археології, а також передбачена можливість проведення підприємством оранки землі.

Допитані в судовому засіданні як свідки представники Депатраменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації Мултанен В. В. та ОСОБА_8 пояснили, що дозвіл проводити оранку земельної ділянки, в якій знаходиться пам`ятка археології, пов`язаний з тим, що оранка землі не могла зашкодити пам`ятці, оскільки вона проводиться на глибину не більше 30 см, а пам`ятка археології перебуває на глибині більше 30 см.

Відповідно до пункту 6 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 18 лютого 1991 року № 48 «Про здійснення земельної реформи» визначено про необхідність взяти до відома, що Постановою Верховної ради Української РСР від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу» встановлено, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію ЗК Української РСР, повинні до 15 квітня 1994 року оформити право володіння або користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 20 червня 1994 року № 112 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель підприємств міста та надання земельних ділянок для державного та індивідуального будівництва» на підставі матеріалів інвентаризації земель та клопотання підприємства про видачу державного акта на право землекористування, затверджено площі земельних ділянок, наданих у постійне користування радгоспу «Деснянський» квітково-декоративних культур на вул. Проектній,1: ділянка № 1 - 10,88 га, виробнича територія; ділянка № 2 - 20,77 га, розплідник; ділянка № 3 - 11,75 га, розплідник; ділянка № 4 - 3,35 га, виробнича територія, а всього загальна площа - 46,75 га.

Приймаючи це рішення, орган місцевого самоврядування взяв до уваги технічний звіт з видачі державного акта на право постійного користування землею радгоспу «Деснянський», виконаний Чернігівським філіалом Української академії аграрних наук Інституту землеустрою.

На земельну ділянку площею 46,75 га радгоспу квітково-декоративних культур «Деснянський» 12 серпня 1994 року видано державний акт на право постійного користування землею на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів від 20 червня 1994 року № 112, у якому відображені зміни в землекористуванні.

Звіт не містить інформації про віднесення вказаних у ньому земель до земель історико-культурного призначення.

Радгосп «Деснянський» квітково-декоративних культур перетворений у КСП «Квіти Чернігова».

Пунктом 124 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19 листопада 2001 року № 282 у зв`язку з припиненням діяльності КСП «Квіти Чернігова», припинено право постійного користування земельними ділянками загальною площею 37,0477 га, КСП «Квіти Чернігова» та зараховано ці землі до земель запасу міста.

Проте пунктом 13 рішення Чернігівської міської ради від 03 червня 2004 року, на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2004 року у справі № 15/345-4, скасовано пункт 124 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19 листопада 2001 року № 282 у частині припинення права постійного користування земельними ділянками КСП «Квіти Чернігова» з 19 листопада 2001 року: площею 9,8207 га, ділянка № НОМЕР_1 ; площею 19,441 га, ділянка № НОМЕР_2 ; площею 4,436 га, ділянка № НОМЕР_3 ; площею 3,35 га, ділянка № НОМЕР_4 .
Пунктом 14 цього ж рішення, на виконання пункту 6 Перехідних положень ЗК України, з 01 січня 2002 року припинено право постійного користування земельними ділянками КСП «Квіти Чернігова» на земельну ділянку площею 37,0477 га та зараховано її до земель запасу міста.

Пунктом 15 рішення Чернігівської міської ради від 27 липня 2006 року «Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок у межах м. Чернігова та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок» КСП «Фірма «Квіти Чернігова» надано дозвіл на розробку проекту приватизації земельної ділянки в районі «Ялівщина», що знаходиться у них у постійному користуванні.

Рішенням Чернігівської міської ради від 31 серпня 2006 року затверджено проект приватизації земельної ділянки КСП «Фірма «Квіти Чернігова», що знаходиться у постійному користуванні (пункт 86). У підпункті 86.1 пункту 86 цього рішення вирішено видати державні акти на право власності громадянам згідно з додатком до рішення.

На підставі рішення Чернігівської міської ради від 31 серпня 2006 року земельні ділянки передано у власність:
ОСОБА_9 - кадастровий номер 7410100000:02:009:5012; 
ОСОБА_10 - кадастровий номер 7410010000:02:009:5004; 
ОСОБА_4 - кадастровий номер 74100100000:02:009:5005;
ОСОБА_6 с - кадастровий номер 7410100000:02:009:5007; 
ОСОБА_11 - кадастровий номер 7410100000:02:009:5008; 
ОСОБА_12 - кадастровий номер 7410100000:02:009:5016; 
ОСОБА_7 - кадастровий номер 7410100000:02:009:5023.

На підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Коваленко В. В. 15 листопада 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4245, ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,1511 га з кадастровим номером 7410100000:02:009:5012. На підставі документації із землеустрою ця земельна ділянка поділена на дві земельні ділянки: з кадастровими номерами 7410100000:02:009:0040 площею 0,0756 га та 7410100000:02:009:0041 площею 0,0755 га.

ОСОБА_10 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_5 10 листопада 2006 року, набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7410100000:02:009:5004, яка на підставі документації із землеустрою поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 7410100000:02:009:0023 і 7410100000:02:009:0024. 

ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_5 16 листопада 2006 року, набула у власність земельну ділянку із кадастровим номером 7410100000:02:009:5005, яка на підставі документації із землеустрою поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 7410100000:02:009:0025 та 7410100000:02:009:0026.

На підставі договорів купівлі-продажу, укладених із ОСОБА_5 та зареєстрованих у реєстрі 02 лютого 2022 року за № 326, № 327, ОСОБА_2 набув у власність земельні ділянки площею 0,1 га з кадастровими номерами:7410100000:02:009:0023 і 7410100000:02:009:0025 

ОСОБА_3 набув у власність земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, а саме:

- укладеного із ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Ющенко О. С. 04 грудня 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 5997, площею 0,1810 га з кадастровим номером 7410100000:02:009:5007;

- укладеного зі ОСОБА_11 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Коваленком В. В. 04 грудня 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4528, площею 0,1732 га з кадастровим номером 7410100000:02:009:5008;

- укладеного із ОСОБА_12 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Ющенко О. С. 04 грудня 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 6003, із кадастровим номером 7410100000:02:009:5016; ця земельна ділянка на підставі документації із землеустрою поділена на земельні ділянки: із кадастровим номером 7410100000:02:009:0042 площею 0,0405 га та із кадастровим номером 7410100000:02:009:0043 площею 0,1134 га;

- укладеного із ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського МНО Ющенко О. С. 04 грудня 2006 року, зареєстрованого у реєстрі за № 5999, із кадастровим номером 7410100000:02:009:5023, яка на підставі документації із землеустрою поділена на земельні ділянки: із кадастровим номером 7410100000:02:009:0044 площею 0,0276 га та із кадастровим номером 7410100000:02:009:0045 площею 0,1282 га.

Згідно з державними актами на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , кадастрові номери: 740100000:02:009:2012, 740100000:02:009:5012, 740100000:02:009:5004, 740100000:02:009:5005, 740100000:02:009:5007, 740100000:02:009:5008, 740100000:02:009:5016, 740100000:02:009:5023, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

У 2009 році Дочірнє підприємство «Водземпроект» склало технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж територій пам`яток, що перебувають на державному обліку та щойно виявлених, для виконання обласної програми паспортизації об`єктів культурної спадщини Чернігівської області на 2003- 2010 роки, до якої увійшло, зокрема Урочище Яловщина (м. Чернігів). 

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку встановлено, що 19 липня 2023 року Остерською міською радою Чернігівської області здійснено державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровим номером 7410100000:02:009:0040 площею 0,0756 га та з кадастровим номером 7410100000:02:009:0041 площею 0,0755 га, визначено цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 7410100000:02:009:0023 та 7410100000:02:009:0025 площею по 0,1 га кожна, та 02 лютого 2022 року здійснено державну реєстрацію права та зазначено, що цільове призначення цих ділянок - для індивідуального дачного будівництва, категорія земель - землі рекреаційного призначення.

У липні 2023 року проведено реєстрацію зміни цільового призначення земельних ділянках з кадастровими номерами: 7410100000:02:009:5007; 7410100000:02:009:5008; 7410100000:02:009:0042; 7410100000:02:009:0043; 7410100000:02:009:0044; 7410100000:02:009:0045, указано, що земельні ділянки віднесено до земель житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зміна цільового призначення спірних земельних ділянок спонукала прокурора для вжиття заходів реагування.

У 2008 році, тобто після проведення приватизації громадянами земельної ділянки, яка була у постійному користуванні КСП «Квіти Чернігова», та їх продажу, на замовлення Чернігівської міської ради проведено суцільне археологічне обстеження території урочища Ялівщина для організації лісопарку «Ялівщина». На поселення «Ялівщина» складено облікову документацію.

Наказом Міністерства культури України від 26 квітня 2013 року № 364 «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток, історичних ареалів та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» поселення «Ялівщина» II-І тисячоліття до нової ери, І тисячоліття, XI-XIII століття занесено як пам?ятка археології місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Встановлено, що 03 серпня 2023 року, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42023272010000167, проведено огляд місця події, а саме території, що розташована у північній частині міста Чернігова, у центральній частині урочища «Ялівщина». Під час огляду виявлено незаконне проведення земляних та інших робіт на об`єкті археологічної спадщини, а саме на території поселення «Ялівщина» шляхом корчування дерев і кущів, під час чого пошкоджено стародавній культурний шар землі внаслідок використання важкої спеціальної техніки. У ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42023272010000167, на підставі постанови про залучення спеціаліста від 02 серпня 2023 року, спеціаліст ПП «Елітзем» інженер-землевпорядник ОСОБА_14 (сертифікат № 0001323) графічно зобразив на план-схемі розташування спірних земельних ділянок із позначенням площі та меж земельних ділянок, а також провів (відтворив) накладення спірних земельних ділянок у межах та конфігурації, зазначеній у технічній документації, на План земельної ділянки пам?ятки археології городище «Ялівщина» № 5007. За результатами проведення вказаного накладення спірних земельних ділянок установлено, що ці земельні ділянки мають однакове місце розташування, як у Схемі розташування пам?яток археології та охоронних зон в ур. Ялівщина М 1:10000, так і на Плані земельної ділянки пам?ятки археоголії городище «Ялівщина» № 5007. Також підтверджено, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку, на якій розташована пам?ятка археології місцевого значення поселення «Ялівщина». Постановами прокурора від 27 вересня 2023 року та від 26 жовтня 2023 року надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що мотивувальна частина постанови прокурора про залучення спеціаліста у кримінальному провадженні від 02 серпня 2023 року містить інформацію про незаконність дій власників перерахованих вище земельних ділянок щодо проведення земляних робіт на території пам`ятки археології. Відповідно процесуальний керівник у провадженні зазначив про необхідність залучення спеціаліста ПП «Елітзем» для огляду всіх 22 земельних ділянок не для встановлення обсягу земель, які можуть перебувати у складі об`єкта культурної спадщини, а з метою визначення площі незаконних земельних та будівельних робіт, моменту порушення структури ґрунту.

Як свідчить постанова про залучення спеціаліста від 02 серпня 2023 року, винесена процесуальним керівником, прокурором Чернігівської окружної прокуратури Котоносом О. Б. у кримінальному провадженні № 42023272010000167, встановлення обставин накладення/ненакладення спірних земель на територію пам`ятки археології предметом кримінального правопорушення не було. Такі обставини (розташування спірних земель на території пам`ятки) встановлені прокурором, оскільки ним розпочато кримінальне провадження № 42023272010000167 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 298 КК України (незаконне проведення пошукових робіт на об`єкті археологічної спадщини, знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини). Залучив інженера-землевпорядника Процесуальний керівник для огляду всіх без виключення 22 земельних ділянок саме з метою визначення площі незаконних земельних та будівельних робіт.

У протоколі огляду, складеному 03 серпня 2023 року прокурором Чернігівської окружної прокуратури Котоносом О. Б. у кримінальному провадженні № 42023272010000167, зазначено таку інформацію: територія, розташована у північній частині м. Чернігова у центральній частині урочища «Ялівщина». Указана територія складається із 22 земельних ділянок приватної форми власності, загальною площею разом із проїздами між ними - близько 4,2 га. Земельні ділянки були розпайовані у 2006-2007 роках із земель КСП «Фірма «Квіти Чернігова». Ці землі входять та є пам`яткою археологічного значення - «Ялівщина», яка є частиною археологічних пам`яток - урочище «Ялівщина». Зазначене поселення взято на облік у 1983 році, а у 1989 році радгоспу «Деснянський» видано охоронне зобов`язання щодо пам`ятки археології. У 2013 році наказом Міністерства культури України поселення «Ялівщина» занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Площа всього поселення складає близько 22,6 га, включаючи земельні ділянки приватної форми власності сільськогосподарського призначення, які оглядаються. Неподалік від оглядуваних земельних ділянок на північному заході розташоване кладовище «Ялівщина», на півночі вулиця Марес`єва та гаражі, які розташовані у безпосередній близькості до земель, на півдні з глибокими яругами та лісовими насадженнями межують земельні ділянки громадян, а на сході також з гаражами. Усю площу, яка оглядалась, перетинає грунтова стежка, яка використовується громадянами. На момент огляду на земельних ділянках виявлено часткове зрізання та корчування дерев і кущів, під час чого пошкоджено стародавній культурний шар землі під поселенням, та, ймовірно, археологічні об`єкти. Вказані дії проводилися за допомогою двох одиниць важкої спеціальної техніки, про що свідчать їх сліди на грунтовому покритті. За результатами корчування утворено дві паралельні просіки з півночі на південь та дві паралельні просіки із заходу на схід. Рослинність, що знаходиться між ними, незаконним діям на даний час не піддавалась. На ділянках, де проводились роботи, виявлено сліди глини, що може свідчити про наявність стародавніх течій житлових будинків.

Під час огляду виявлено незаконне проведення земельних та інших робіт на археологічній спадщині, а саме на території поселення «Ялівщина» шляхом корчування дерев і кущів, під час чого пошкоджено стародавній культурний шар землі внаслідок використання важкої спеціальної техніки.

Зі змісту протоколу огляду, який розпочато о 13:30 год і завершено о 14:08 год 03 серпня 2023 року, неможливо встановити, виходячи з яких міркувань слідча група за 40 хвилин огляду 22 земельних ділянок значної площі зробила такий висновок: «…Земельні ділянки були розпайовані у 2006-2007 роках із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Фірма «Квіти Чернігова». Ці землі входять та є пам`яткою археологічного значення - «Ялівщина», яка є частиною археологічних пам`яток - урочище «Ялівщина»…».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявники зазначають неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- суд не дослідив зібрані докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури підлягає задоволенню.

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Петрушанка В. П. підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають. 

Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах поселення «Ялівщина» II-I тисячоліття до нової ери, I тисячоліття, XI-XIII століття, яку внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, та входять у межі охоронної археологічної зони № 2 м. Чернігова, а тому у силу закону не може мати приватного власника.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).
Залежно від обставин справи вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов.

13 липня 1978 року Верховна Рада Української РСР прийняла Закон УРСР № 3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури».
Відповідно до статті 1 Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» пам`ятками історії та культури є споруди, пам`ятні місця і предмети, зв`язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Усі пам`ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою.

Стаття 6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» встановила, що до історії та культури відповідно до статті 1 цього Закону належать пам`ятки археології - городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Починаючи з 12 липня 2000 року особливості правовідносин, пов`язаних з культурною спадщиною та її збереженням, врегульовані Законом України від 06 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон № 1805-ІІІ). Цей Закон ухвалено на заміну Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» щодо регулювання правовідносин, пов`язаних з пам`ятками історії та культури.
У преамбулі Закону № 1805-ІІІ зазначено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Аналізуючи положення Закону № 1805-ІІІ, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25) вказала: «Отже, нерухомі об`єкти культурної спадщини, на відміну від іншого нерухомого майна, мають особливу правову природу. Такі об`єкти мають певні характерні властивості, з огляду на які вони мають цінність не тільки як нерухоме майно («матеріальну» цінність), а набувають історико-культурну цінність («нематеріальну», ідеологічну цінність).
149. Така «нематеріальна» цінність культурної спадщини не з`являється одразу після побудови нерухомого майна. Вона формується десятиліттями та століттями, оскільки суспільство може лише успадкувати її від попередніх поколінь.
150. Руйнування нерухомого об`єкта культурної спадщини завдасть шкоди не лише його власнику або володільцю (які втратять внаслідок цього нерухоме майно), а і суспільству в цілому (оскільки разом із нерухомим майном буде безповоротно втрачено його «нематеріальну» історико-культурну цінність, що формувалась протягом поколінь).
151. З огляду на це нерухомі об`єкти культурної спадщини потребують особливої охорони, у тому числі - з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, для яких така охорона є одним із пріоритетних напрямків діяльності».

Статтею 53 ЗК України передбачено, що до земель історико-культурного призначення належать земельні ділянки, призначені для збереження та обслуговування пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб.

За змістом статті 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.
Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

У квітні 2021 року ЗК України доповнено статтею 54-1, яка передбачає, що з метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, буферної зони, історичного ареалу населеного місця, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону № 1805-ІІІ.
Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення.
Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону № 1805-ІІІ і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.
Режим використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини визначається науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини, а до затвердження такої документації - Законом № 1805-ІІІ.
Відповідно до пункту «г» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Тобто заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями),  є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Відтак зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25)). 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31гс23) наголосила, що частина шоста статті 17 Закону № 1805-ІІІ стосується земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки археології, натомість частина перша статті 54 ЗК України - земель історико-культурного призначення.
Згідно із частиною першою статті 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.
Тож категорія земель історико-культурного призначення включає в себе як землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини (в тому числі і пам`ятки археології), так і охоронювані археологічні території.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону № 1805-ІІІ топографічно визначені території чи водні об`єкти, в яких містяться об`єкти культурної спадщини або можлива їх наявність, за поданням відповідного органу охорони культурної спадщини можуть оголошуватися рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини охоронюваними археологічними територіями на обмежений або необмежений строк у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, землями історико-культурного призначення можуть бути визнані, зокрема, території, на яких розташовані об`єкти культурної спадщини або на яких можлива їх наявність.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 89 постанови від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31гс23) звернула увагу на відмінності категорій «об`єкт культурної спадщини» та «пам`ятка культурної спадщини».

173. Отже, частина перша статті 54 ЗК України, як і частина шоста статті 17 Закону № 1805-ІІІ визначає правовий режим земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки археології. Проте, на відміну від частини шостої статті 17 Закону № 1805-ІІІ, стаття 54 ЗК України стосується земельних ділянок, на яких розташовані або можуть бути розташовані об`єкти культурної спадщини, в тому числі і об`єкти археологічної спадщини.
Тож стаття 54 ЗК України врегульовує правовий режим усіх ділянок такої категорії земель, як землі історико-культурного призначення, незалежно від виду пам`яток, які на них розташовані (пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби). Натомість приписи частини шостої статті 17 Закону № 1805-ІІІ стосуються окремої підкатегорії з категорії земель історико-культурного призначення, а саме земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки археології, та запроваджують особливий правовий режим такої підкатегорії земель історико-культурного призначення, а також передбачають щодо них особливу охорону з боку держави.
З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31гс23) констатувала, що не існує колізії між приписами частини шостої статті 17 Закону № 1805-ІІІ та частини першої статті 54 ЗК України.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25) вказала, що ефективним способом захисту прав держави на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології, є негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурор обрав належний спосіб захисту, звернувшись до суду з позовом про повернення земельних ділянок історико-культурного значення.

Щодо суті спору

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1805-ІІІ занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього (вилучення з реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання (пункт «б»).

Статтею 16 Закону № 1805-ІІІ визначено, що інформування про об`єкти культурної спадщини, занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, провадиться шляхом: публікації Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесених до нього змін; надання інформації, що міститься в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, у відповідь на запит на інформацію; встановлення охоронних дошок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам`ятках або в межах їхніх територій незалежно від форм власності.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини забезпечує публікацію Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесених до нього змін у спеціалізованому періодичному виданні та на своєму офіційному вебсайті.

Суди попередніх інстанцій встановили, що поселення «Ялівщина» II-І тисячоліття до нової ери, І тисячоліття, XI-XIII століття, яке розташоване на території міста Чернігова, є пам`ятником історії та культури, археології, архітектури, який взято на облік рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 19 лютого 1985 року № 75 та занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури України від 26 квітня 2013 року № 364 «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток, історичних ареалів та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України».

Дочірнє підприємство «Водземпроект» склало Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж територій пам`яток, що перебувають на державному обліку та щойно виявлених, для виконання обласної програми паспортизації об`єктів культурної спадщини Чернігівської області на 2003- 2010 роки, до якої увійшло, зокрема Урочище Яловщина м. Чернігів. 

Умовою належності земельної ділянки до категорії земель історико-культурного призначення є розташування на ній об`єктів, визначених статями 53, 54 ЗК України, статтею 34 Закону № 1805-ІІІ, з огляду на імперативність якої земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури.

Отже, невстановлення межі історико-культурного зонування пам`ятки не дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка не належить до земель історико-культурного значення.

Надаючи оцінку доказам, поданим прокурором на підтвердження того, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 7410100000:02:009:5007, 7410100000:02:009:5008, 7410100000:02:009:0042, 7410100000:02:009:0043, 7410100000:02:009:0044, 7410100000:02:009:0045, 7410100000:02:009:0040, 7410100000:02:009:0041, 7410100000:02:009:0023, 7410100000:02:009:0025 розташовані в межах пам`ятки археології поселення «Ялівщина», суд апеляційної інстанції вказав, що надані прокурором на підтвердження доводів позову докази, що містять інформацію щодо спірних земельних ділянок, не дозволяють суду однозначно і ствердно встановити, що вони знаходяться в межах пам`ятки археології місцевого значення поселення «Ялівщина» II-I тисячоліття до нової ери, I тисячоліття, XI-XIII століття, яку внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, та потрапляють у межі охоронної археологічної зони № 2 м. Чернігова, а клопотань про призначення експертизи прокурор не заявляв.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачі, з огляду на характеристику об`єкта пам`ятки архітектури, відповідно до облікової документації (пам`ятка розташована на мисовидних ділянках лівобережної тераси річки Стрижень (права притока річник Десни), розділених глибокими яругами, на північ, схід і південь від городища «Ялівщина», у більшій частині заліснена хвойними деревами, на якій розміщені залишки фундаментів, стін стародавніх будівель, у зрізах та обвалах сліди ям від землянок та ям для продуктів, гончарних горнів тощо), не надали жодного доказу відсутності на спірних земельних ділянках пам`ятки археології поселення «Ялівщина», доказу наявності вказаної пам`ятки на іншій земельній ділянці тощо.

Отже, ураховуючи, що нерухомі об`єкти культурної спадщини, на відміну від іншого нерухомого майна, мають особливу правову природу, такі об`єкти мають певні характерні властивості, з огляду на які вони мають цінність не тільки як нерухоме майно («матеріальну» цінність), а набувають історико-культурну цінність («нематеріальну», ідеологічну цінність).
Така «нематеріальна» цінність культурної спадщини не з`являється одразу після побудови нерухомого майна. Вона формується десятиліттями та століттями, оскільки суспільство може лише успадкувати її від попередніх поколінь.
Руйнування нерухомого об`єкта культурної спадщини завдасть шкоди не лише його власнику або володільцю (які втратять внаслідок цього нерухоме майно), а і суспільству в цілому (оскільки разом із нерухомим майном буде безповоротно втрачено його «нематеріальну» історико-культурну цінність, що формувалась протягом поколінь).
З огляду на це нерухомі об`єкти культурної спадщини потребують особливої охорони, у тому числі - з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, для яких така охорона є одним із пріоритетних напрямків діяльності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25)).

Отже, суди попередніх інстанцій, розуміючи пріоритетність напрямків діяльності органів держави щодо охорони об`єктів кульної спадщини, мали врахувати приписи статей 53, 54 ЗК України, статтею 34 Закону № 1805-ІІІ, та встановити, чи знаходяться спірні земельні ділянки в межах пам`ятки археології місцевого значення поселення «Ялівщина». 

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Верховний Суду вважає, що вирішення таких спорів потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, тому є доцільним отримання висновку експерта.

Для вирішення питання у справі, що переглядається, за наявності підстав для повернення земельних ділянок, які накладаються на пам`ятку археології, така земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-108 ЦПК України).

Для цієї мети може бути призначена земельно-технічна експертиза.

Слід зазначити, що згідно з частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, згідно з положенням пункту третього частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Внаслідок невиконання судом першої інстанції вимог пункту третього частини п`ятої статті 12 ЦПК України, позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, не скористався правом, наданим йому статтею 43 ЦПК України, на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи з метою доведення своїх позовних вимог достатніми доказами та уникнення доказування на підставі припущень. 

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-83, 89, 263 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, накладення спірних земельних ділянок у межі земельних ділянок, які перебувають під посиленою охороною Закону № 1805-III.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25), у частині необхідності перевірити дотримання гарантованого у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права відповідача мирно володіти майном, а також наявність/відсутність правових підстав для втручання у таке право. При цьому слід надати оцінку доводам касаційної скарги прокурора у частині висновків про добросовісність набувачів, з тих підстав, що, на думку прокурора, їх поведінка після оформлення права власності на ці земельні ділянки, може свідчити про їх обізнаність щодо незаконності виділення земельних ділянок.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Вирішуючи позовні вимоги заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, чим порушив норми процесуального права, тому касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, касаційна скарга представника ОСОБА_2 частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки за результатами касаційного перегляду судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. Розподіл судових витрат, у тому числі за перегляд справи судом касаційної інстанції, підлягає вирішенню тим судом, який ухвалить остаточне судове рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задовольнити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Петрушанка Володимира Павловича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк