ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року	Львів	Справа № 752/8392/25 пров. № А/857/51846/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2025 року, прийняте суддею Зейкан Н.М. у смт.Зарічне у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Зарічненський відділ державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

10.07.2025, ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Укртрасбезпека, відповідач), в якому просив визнати постанову серії АВ №00002667 від 12.11.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі такою, що не підлягає примусовому виконанню про стягнення з нього штрафу в подвійному розмірі - 17000 грн.
Постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2025 позов задоволено, визнано вказану постанову, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АВ № 00002667 від 12.11.2024 та якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного штрафу в розмірі 8500 грн., та яку Укртрансбезпека передала на примусове виконання як виконавчий документ, за яким було відкрито виконавче провадження ВП № 77418517, такою, що не підлягає примусовому виконанню по стягненню із ОСОБА_1 штрафу у подвійному розмірі - 17000 грн.
Суд виходив з того, що за змістом копії постанови серії АВ №00002667, постанова набрала законної сили 21.01.2025, а строк пред`явлення постанови до виконання до 26.02.2025.
Разом з тим, згідно довідки начальника Зарічненськогно відділення поштового зв`язку Рівненської області від 12.03.2025, 21.11.2024 на відділення 34000 надійшов лист ОСОБА_1 № 0610206167842. Лист не був доставлений адресату, тому, що листоноша перебувала на лікарняному до кінця 2024, а відтак означена вище постанова не доставлялась та станом на 19.03.2025 – день оплати штрафу в розмірі 8500 грн, законної сили не набрала.
Тому, постанова серії АВ №00002667 звернута до примусового виконання не з вини позивача, а останній добровільно в установлений законом строк та спосіб сплатив штраф, а тому така не підлягає примусовому виконанню про стягнення штрафу в подвійному розмірі.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, вважає таке постановлене незаконно та необґрунтовано, тому підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні позову.
Вказує, що Укртрансбезпекою правомірно було передано до примусового виконання постанову АВ № 00002667 від 12.11.2024, оскільки до відповідача надійшло повідомлення про неотримання цієї постанови позивачем (міститься в матеріалах справи). Рішення Зарічненського районного суду від 29.10.2025 не містить жодних доводів про незаконність дій саме відповідача, натомість згадане рішення базується на оцінці дій іншого суб`єкта правовідносин, а саме АТ «Укрпошта».
Відзиву стороною позивача подано не було однак подібне не позбавляє можливості суд апеляційної інстанції розглянути справу по суті.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою серії АВ № 00002667 від 12.11.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП і на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 вважає вищевказану постанову законною.
Однак, ключовим для вирішення цього спору є встановлення дати набрання законної сили постановою АВ № 00002667, оскільки пред`явити до виконання можливо лише той виконавчий документ, який набрав законної сили, а також встановлення обставини, щодо того, чи сплата штрафу відбулася у строки, встановлені для добровільного виконання постанови.
Згідно постанови державного виконавця Зарічненського відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області про відкриття виконавчого провадження ВП №77418517 від 10.03.2025, відкрито виконавче провадження щодо виконання постанови АВ №00002667 від 12.11.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17000,00 грн., тобто подвійному.
Як вбачається з квитанції «ПриватБанку», 19.03.2025 позивачем сплачено штраф у розмірі 8500,00 грн.
ОСОБА_1 оскаржує дії Укртрансбезпеки щодо направлення постанови серії АВ №00002667 від 12.11.2024 на примусове виконання до виконавчого органу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII).
За правилами статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом правил п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Так, за приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У цій справі на час звернення Укртрансбезпеки із заявою про примусове виконання постанови серії АВ №00002667 від 12.11.2024 інформації про не набрання нею чинності державним виконавцем не встановлено.
Тому, отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня.
Стаття 279 – 5 Кодексу про адміністративні правопорушення України (далі – КУпАП) передбачає розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті. Так, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.
У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.
З аналізу вказаної норми та виходячи з матеріалів справи вбачається, що постанову серії АВ №00002667 від 12.11.2024 направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації (проживання) позивача 13.11.2024 (ШКІ-0610206167842), однак відповідно до довідки АТ «Укрпошта» про причини повернення (ф.20) поштове відправлення повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання 27.01.2025, що підтверджується відповідною накладною.
Отже, можна стверджувати, що днем отримання постанови позивачем вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову, а саме 27.01.2025.
Покликання позивача на лист та на невручення листоношою який захворів вказаної постанови не впливає на визначення дати вручення, позаяк в досліджуваних правовідносинах законодавча норма чітко прописує факт вручення постанови та не покладає на відповідача додаткових зобов`язань щодо з`ясування даного факту.
Суд першої інстанції допустився помилки з`ясовуючи дії АТ «Укрпошти» щодо виконання працівниками останньої Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за №270 (з подальшими змінами та доповненнями) та є підставними доводи апелянта, що рішення Зарічненського районного суду від 29.10.2025 по даній справі не містить жодних доводів про незаконність дій саме відповідача, натомість згадане рішення базується на оцінці дій іншого суб`єкта правовідносин, а саме АТ «Укрпошта».
Наведене може бути предметом дослідження за позовними вимогами позивача до АТ «Укрпошта», а не в досліджуваних правовідносинах.
Також, є помилковим покликання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 23 вересня 2021 у справі №580/6090/20, позаяк у тій справі з`ясовувалось питання вручення судової повістки, що не є тотожне досліджуваному.
З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції «ПриватБанку», 19.03.2025 позивачем сплачено штраф у розмірі 8500,00 грн., а відповідно постанові державного виконавця Зарічненського відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області про відкриття виконавчого провадження ВП №77418517 від 10.03.2025, відкрито виконавче провадження щодо виконання постанови АВ №00002667 від 12.11.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 17000,00 грн., тобто раніше по часу.
Наведене не суперечить вимогам ч. 1 ст. 307 КУпАП, позаяк штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Стаття 308 КУпАП передбачає, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Врешті доводи апеляційної скарги на суть прийнятого рішення не впливають, а тому таким не надається детальна оцінка.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Судові витрати розподілу не підлягають виходячи зі спірних правовідносин та вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Скасувати рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2025 року у справі №752/8392/25 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 03.03.26