номер провадження справи 22/6/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 Справа № 908/139/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
При секретарі судового засідання Литвинюк А.О.
За участю представників сторін: 
від позивача – адвокат Хілько А.В., ордер АР № 1289689 від 14.01.2026
від відповідача – Димова О.І., самопредставництво, Витяг з ЄДРЮО (у режимі відеоконференцзв`язку)
Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/139/26
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Елтранс Україна” (69014, м. Запоріжжя, вул. Кольорова, буд. 7; поштова адреса: 69014, м. Запоріжжя, а/с 4802)
до відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)
про стягнення 16’ 387’ 008,82 грн.
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача 
19.01.2026 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № б/н від 17.01.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю “Елтранс Україна” до відповідача: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про стягнення 10181925,90 грн. заборгованості, 5044343,36 грн. інфляційних збитків та 1160739,56 грн. 3% річних. 
Позов обґрунтовано порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки товару № 53-121-01-21-10720 від 27.09.2021, а саме: неоплатою поставленого товару за переліченими видатковими накладними. 
12.02.2026 через систему “Електронний суд” надійшла відповідь на відзив. Відхилено заперечення відповідача. Позивач зареєстрував податкову накладну, що підтверджується квитанцією про її реєстрацію яка була надана разом з позовною заявою. Не погодився з доводами відповідача щодо розмежування договором строку оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ. Укладені сторонами додаткові угоди не містять жодних положень щодо зміни строку або порядку оплати товару, а отже, умови договору у частині строків оплати залишилися незмінними та продовжують діяти у первісній редакції. Строк оплати за товар закінчується 28.03.2022, отже з 29.03.2022 відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Щодо строку позовної давності, то він був продовжений із 02.04.2020 до 30.06.2023 на час дії карантину, продовжений від початку воєнного стану до 29.01.2024 та з 30.01.2024 зупинений і поновився 04.09.2025. Посилання відповідача на нікчемність договору про закупівлю є безпідставними та необґрунтованими. Зміни щодо товару, що вказані у додатковій угоді № 1, мають виключно технічний та уточнюючий характер і спрямовані на усунення формальних неточностей у найменуванні товару без зміни його сутності, технічних параметрів, функціонального призначення, кількості або вартості, що не є тотожним зміні предмета закупівлі. Постанова Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 встановлює мораторій на виконання зобов`язань виконання, у тому числі у примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або особи, пов`язані з державою-агресором. Позивач до таких осіб не відноситься. Вибір виробника здійснював сам відповідач, що підтверджується умовами договору. Посилання відповідача на скрутне фінансове становище у зв`язку з окупацією не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності або зменшення розміру заявлених до стягнення сум. Заявлено, що заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу буде подано після ухвалення судового рішення. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
09.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що первинна документація, у тому числі договір № 234(1)21УК/53-121-01-21-10720 від 27.09.2021, який був укладений між сторонами, докази його виконання, листування та інше знаходяться за місцезнаходженням Запорізької АЕС (м. Енергодар Запорізької області), яке тимчасово окуповано. Позивачем неправильно встановлений період прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором у частині оплати поставленого товару. Додатковою угодою № 2 від 21.03.2022 до договору сторони скасували поставку товару за деякими позиціями. Отже, сторони встановили перелік всього поставленого товару вартістю 10181925,90 грн. саме з дати підписання цієї додаткової угоди, тобто з 21.03.2022. Відповідно прострочення розпочалося з 21.05.2022, а не з 29.03.2022, як вказує позивач. Строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ у договорі не встановлений. До позовної заяви взагалі не додано податкової накладної до видаткової накладної № 138 від 15.12.2021 на суму 8922312,00 грн. та квитанції про її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН). Тобто, строк для оплати вартості поставленого товару у розмірі ПДВ 1487052,00 грн. не настав взагалі, згідно п.п. 3.1, 3.2 договору. Вважає, що сума ПДВ у розмірі 1696987,65 грн. сплачується за умови реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН та у 10-ти денний строк з моменту отримання претензії про її сплату, тобто до 02.01.2026 (включно). Нарахування 3% річних та інфляційних збитків на суму 10181925,90 грн. за період із 29.03.2022 по 14.01.2026 безпідставне. Оскільки товар, поставлений за договором, виробництва російської федерації, враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 та ч. 4 ст. 111 КК України, відповідач позбавлений можливості та не має законних підстав для розрахунків за договором. Вважає договір нікчемним у зв`язку з тим, що його умови відрізняються від змісту тендерної пропозиції переможця процедури (позивача), що порушує вимоги ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Строк позовної давності щодо стягнення 10181925,90 грн., річних та інфляційних витрат сплив 21.05.2025. Неможливість відповідачем сплатити кошти за спірним договором викликана об`єктивними негативними чинниками (військовою агресією проти України), що, не залежать від його волі та доводить відсутність вини у діях відповідача.
16.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив. Не визнано аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Процесуальні питання, вирішені судом 
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/139/26 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.01.2026 суддею Ярешко О.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/139/26 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.02.2026.
Ухвалою суду від 24.02.2026 за клопотаннями представників сторін підготовче засідання відкладено на 10.03.2026. 
Ухвалою суду від 10.03.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 31.03.2026. 
У судове засідання 31.03.2026 з`явилися представники сторін. 
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
У судовому засіданні 31.03.2026 судом справу розглянуто по суті, підписано та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
4. Обставини справи, встановлені судом та докази що їх підтверджують 
Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Елтранс Україна” (постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”, правонаступником якого є Акціонерне товариство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки товару № 53-121-01-21-10720 від 27.09.2021.
Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та сплатити товар, згідно наведеного найменування, на загальну суму 12978758,94 грн. з ПДВ.
Покупець має право зменшити обсяг закупівлі товару з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків (п. 1.3).
Умовами п. 1.2 договору сторони визначили строк поставки товару: грудень 2021 року.
Згідно п. 1.4 договору, виробником, зокрема поз. № 78 є АТ «Ярославський електромашинобудівельний завод».
Згідно п. 3.1, оплата за товар, поставлений відповідно до п. 1.1 договору, здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного у п. 1.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. 
Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) (п. 3.2). 
Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством (п. 4.4 договору). 
Згідно п. 7.6, у випадку неотримання покупцем у строк, визначений чинною редакцією ПКУ, електронної податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 3 цього договору на суму ПДВ.
Згідно з п. 12.1, договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє 12 місяців з дати укладання. 
17.12.2021 до договору сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою у пункті 1.1 розділу 1 договору викладено позиції товару у новій редакції; визначено, що строк поставки: позицій 40-61, 63-71 – червень 2022, позицій 1-39, 62, 72-78 – грудень 2021.
21.03.2022 було укладено додаткову угоду № 2, згідно якої, з урахуванням підтвердження Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин в Україні (листи № 1335/24-10222 від 28.02.2022, № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022) поставка товару за позиціями 40-61, 63-71 за пунктом 1.1 розділу 1 договору, що визначена сторонами за п. 1.2 договору на червень 2022 (у редакції додаткової угоди № 1 до договору поставки товару № 53-121-01-21-10720 від 27.09.2021) скасовується.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 10181925,90 грн. (з ПДВ) на підставі видаткових накладних: № 138 від 15.12.2021 на суму 8922312,00 грн., № 145 від 16.12.2021 на суму 86667,36 грн., № 152 від 17.12.2021 на суму 965936,70 грн., № 172 від 17.12.2021 на суму 18748,74 грн., № 10 від 24.01.2022 на суму 188261,10 грн. 
Позивачем до матеріалів справи долучено складені ним податкові накладні на вказану поставку: № 36 від 16.12.2021 (на суму 86667,36 грн.), № 41 від 17.12.2021 (на суму 965936,70 грн.), № 42 від 17.12.2021 (на суму 18748,74 грн.), № 11 від 24.01.2022 (на суму 188261,10 грн.), які згідно квитанцій були зареєстровані в ЄРПН. 
16.12.2025 листом з описом вкладення позивач надіслав відповідачу претензію від 15.12.2025 № 1/10720, якою вимагав протягом 10-ти днів з дня її отримання сплатити заборгованість у сумі 17041268,41 грн. на вказані реквізити. 
Між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період: 01.01.2021 – 20.11.2025, згідно якого заборгованість на користь ТОВ “Елтранс Україна” на 20.11.2025 становить 78127557,79 грн., у тому числі по договору № 53-121-01-21-10720 від 27.09.2021 у сумі 10181925,90 грн. 
Відповідач обставини укладення договору поставки товару № 53-121-01-21-10720 від 27.09.2021, поставки товару згідно перелічених видаткових накладних та реєстрацію вказаних вище податкових накладних, отримання претензії від 15.12.2025 № 1/10720 не заперечив та не спростував.
Відповідно ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Позивачем долучено до матеріалів справи копію довідки від 17.02.2026 № 040808-22/1 Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області зустрічної перевірки у ТОВ “Елтранс Україна” з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків в обліку АТ “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” та його філій за період з 01.01.2023 по 31.12.2025. Додатком до довідки є Реєстр договорів, укладених у 2019-2022 роках з ДП «НАЕК «Енергоатом», а саме: ВП «Запорізька АЕС», по яким станом на 31.12.2025 по обліку ТОВ “Елтранс Україна” рахується дебіторська заборгованість, в якому зазначено договір поставки № 53-121-01-21-10720, сума дебіторської заборгованості - 10181925,90 грн. 
5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідач вважає договір нікчемним у зв`язку з тим, що його умови відрізняються від змісту тендерної пропозиції переможця процедури (позивача), що порушує вимоги ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Згідно ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції станом на 27.09.2021), оговір про закупівлю є нікчемним у разі: 1) якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону; 2) укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону; 3) укладення договору в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; 4) укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.
Як визначено у ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
При цьому, відповідно ч. 5 ст. 41 цього Закону, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Додатковою угодою № 1 від 17.12.2021 до договору сторонами було викладено позиції товару у новій редакції; визначено, що строк їх поставки. Додатковою угодою № 2 від 21.03.2022 скасовано поставка товару за окремими позиціями.
Як зазначив позивач у відповіді на відзив, зміни щодо товару, що вказані у додатковій угоді № 1, мають виключно технічний та уточнюючий характер і спрямовані на усунення формальних неточностей у найменуванні товару без зміни його сутності, технічних параметрів, функціонального призначення, кількості або вартості, що не є тотожним зміні предмета закупівлі.
Відповідач у запереченні на відповідь на відзив вказаного не спростував, посилаючись на те, що додатковими угодами № 1 від 17.12.2021 та № 2 від 21.03.2022 внесено зміни до договору в частині найменування товару.
Суд дослідив договір та додаткову угоду № 1 та встановив, що у договорі найменування товару, його технічні характеристики, одиниця виміру, кількість, ціна та сума без ПДВ, УКТ ЗЕД відповідають тендерній пропозиції позивача.
Додатковою угодою № 1 сторонами не було змінено ані ціни товару по позиціям, ані його технічних характеристик, кількості та ціни, не було змінено також УКТ ЗЕД, лише викладено уточнене найменування товару - електродвигунів.
Відповідач не заявив, що цією додатковою угодою було змінено товар, що мав бути поставлений, тобто, що мали бути поставлені зовсім інші електродвигуни, аніж ті, що вказані у тендерній пропозиції позивача.
Відтак, твердження відповідача щодо нікчемності договору № 53-121-01-21-10720 не знайшли свого підтвердження.
Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Судом встановлено факт здійснення позивачем поставки відповідачу товару за договором № 53-121-01-21-10720 на загальну суму 10181925,90 грн.
Вказана обставина відповідачем не заперечувалася та не спростована.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що оскільки строк виконання грошового зобов`язання щодо оплати частини вартості товару у сумі ПДВ не встановлений, відповідачем сума ПДВ сплачується у 10-ти денний строк з моменту отримання претензії про її сплату, тобто до 02.01.2026 (включно). Оскільки до позовної заяви не надано податкової накладної до видаткової накладної № 138 від 15.12.2021 на суму 8922312,00 грн. та квитанції про її реєстрацію в ЄРПН, то строк для оплати вартості поставленого товару у розмірі ПДВ 1487052,00 грн. не настав взагалі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку і може завдати покупцю збитків. 
Обов`язок реєстрації податкової накладної не перебуває в площині господарських правовідносин та не може слугувати підставою господарської відповідальності сторони договору.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Тобто, відповідач, як покупець товару, має можливість отримати з Єдиного реєстру податкових накладних повідомлення про реєстрацію відповідної податкової накладної. 
Сторонами у пункті 3.1 договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, який був поставлений 24.01.2022, згідно видаткової накладної № 10 від 24.01.2022.
Як визначено у п. 3.2 договору, оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН). 
Вказаним пунктом не визначено іншого строку оплати товару, однак сторони на власний розсуд погодили у договорі, що оплата суми ПДВ здійснюється саме після реєстрації оформленої постачальником податкової накладної в ЄРПН.
Отже, для оплати суми ПДВ у строк, визначений п. 3.1 договору, необхідна наявність складеної (оформленої) позивачем, як постачальником товару, податкової накладної.
Тобто, за умови складення позивачем податкової накладної на відповідну поставку, навіть у випадку відсутності реєстрації податкової накладної, це жодним чином не нівелює обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару у повному обсязі та у строк, обумовлений договором. 
Відповідач у відзиві зазначив про ненадання позивачем до позовної заяви податкової накладної до видаткової накладної № 138 від 15.12.2021 на суму 8922312,00 грн. та квитанції про її реєстрацію в ЄРПН.
Згідно ч. 1 ст. 166 ГПК України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.
Позивач у відповіді на відзив вказані відповідачем аргументи щодо відсутності податкової накладної не спростував та не заперечив.
За приписами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Доказів складення позивачем податкової накладної на суму ПДВ у розмірі 1487052,00 грн. за поставкою на суму 8922312,00 грн., згідно видаткової накладної № 138 від 15.12.2021, зі складенням якої пов`язується оплата відповідачем суми ПДВ, матеріали справи не містять та сторонами не надано. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у сумі 8694873,90 грн. (10181925,90 грн. (сума поставки) - 1487052,00 грн. (сума ПДВ) = 8694873,90 грн.). У стягненні суми 1487052,00 грн. судом відмовляється у зв`язку з передчасністю позову у цій частині.
Посилання позивача на підписаний між сторонами акт звіряння та довідку від 17.02.2026 № 040808-22/1 Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області не доводять наявності складеної позивачем податкової накладної на поставку товару, згідно видаткової накладної № 138 від 15.12.2021.
Посилання відповідача на ч. 2 ст. 530 ЦК України суд до уваги не приймає, оскільки договором встановлений строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару.
Суд відхиляє твердження відповідача, що додатковою угодою № 2 від 21.03.2022 до договору сторони саме з дати підписання цієї додаткової угоди, тобто з 21.03.2022, встановили перелік всього поставленого товару вартістю 10181925,90 грн. 
Як встановлено судом, додатковою угодою № 2 від 21.03.2022 сторонами було скасовано поставку товару за окремими позиціями. Цією додатковою угодою сторони підтвердили, що всі інші умови договору поставки товару № 53-121-01-21-10720 від 27.09.2021 залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують щодо них свої зобов`язання.
Тобто, цією додатковою угодою не було визначено (змінено) пункти 3.1 та 3.2 договору, які визначають умови і порядок оплати товару.
Крім того, за умовами п. 1.3 договору покупець має право зменшити обсяг закупівлі товару з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків.
Увесь (повний) обсяг товару за договором був поставлений відповідачу 24.01.2022, а отже відповідач мав оплатити цей товар у строк до 25.03.2022 включно (60-й календарний день), оскільки пунктом 3.1 договору визначено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки повного обсягу товару.
Відповідач вважає, що він позбавлений можливості та не має законних підстав для розрахунків за договором, оскільки товар, поставлений за договором, виробництва російської федерації. Посилався на положення Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 та ч. 4 ст. 111 КК України.
Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: 1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.
Верховний Суд у постанові від 30.05.2023 у справі № 925/1248/21 зробив наступні висновки: дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань. З моменту запровадження зазначеного мораторію суб`єктивне право осіб – кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений у постанові КМУ № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом.
Подібні правові висновки Верховний Суд зробив у постанові від 14.03.2024 у справі № 910/1418/23 (кінцевий беніфіціарний власник є громадянином рф).
В умовах збройної агресії рф та введеного у зв`язку із цим воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами та доповненнями), затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», запровадження певних обмежень у цивільному обороті, особливо щодо певних учасників такого обороту, є в цілому допустимим.
За принципом верховенства права суду необхідно дослідити наявність/відсутність підстав для застосування при розгляді цієї справи Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2022.
У даному випадку, вказана Постанова КМУ стосується певного конкретного кола осіб та не допускає її вільного трактування, у тому числі судом. Судом не встановлено правових підстав для обмеження права кредитора (позивача) на отримання коштів від відповідача. Дана Постанова КМУ № 187 не розповсюджує свою дію на юридичну особу ТОВ “Елтранс Україна” (відповідача), що створена та зареєстрована за законодавством України, місцезнаходження якої є територія України. 
Відповідно ч. 4 ст. 111-1 КК України, на яку посилається відповідач, визначено, що передача матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та/або провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, -караються штрафом до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.
Згідно ч. 6 ст. 75 ГПК, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідачем не доведено передачу позивачем матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням та/або провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, відповідного обвинувального вироку не надано.
Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних, нарахованих за загальний період із 29.03.2022 по 14.01.2026, та інфляційні втрати, нараховані за загальний період із квітня 2022 по грудень 2025. Нарахування зроблені позивачем окремо за кожною видатковою накладною.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Водночас, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем основного грошового зобов`язання. Іншого розміру річних процентів, ніж визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторонами у договорі не визначено. 
Суд перевірив складені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та визнав їх арифметично неправильними, оскільки за видатковою накладною № 138 від 15.12.2021 нарахування були здійснені на загальну суму поставки у розмірі 8922312,00 грн.
Однак, як встановлено судом, позов щодо стягнення з відповідача суми ПДВ у розмірі 1487052,00 грн. за цією поставкою заявлений передчасно, та у стягненні цієї суми судом відмовлено.
Судом зроблено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму 7435260,00 грн. боргу (поставка за видатковою накладною № 138 від 15.12.2021 на суму 7435260,00 грн. без ПДВ) та встановлено, що 3% річних у межах заявленого позивачем періоду становлять 847619,64 грн., інфляційні втрати – 3683586,46 грн.
За іншими видатковими накладними розрахунок 3% річних та інфляційних втрат зроблений позивачем правильно.
Таким чином, з відповідача на користь позивача стягується загальна сума 4307626,07 грн. інфляційних втрат та 991215,63 грн. 3% річних. У стягненні 736717,29 грн. інфляційних втрат та 169523,93 грн. 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.
Щодо спливу строку позовної давності, суд зазначає таке.
Згідно з приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5). 
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 цього Кодексу). 
Згідно ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Як встановлено судом, позивач мав право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати з 26.03.2022, оскільки з цієї дати було порушено право позивача на отримання плати за поставлений товар.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 Законом № 540-IX.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, та був скасований із 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, який триває дотепер.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” розділ “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
Надалі, Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ “Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” пункт 19 розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України викладено у новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зазначила: “у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану”.
Пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був виключений Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025.
А отже, станом на 02 квітня 2020 року та, відповідно станом на 17 січня 2026 (день подання позову), строк позовної давності позивачем пропущений не був.
На підставі викладеного вище, позов у цілому задовольняється судом частково.
6. Розподіл судових витрат 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 167924,59 грн. стягується з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивач у позовній заяві виклав попередній (орієнтовний) розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу. У відповіді на відзив заявив, що заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу буде подано після ухвалення судового рішення. Про подання такої заяви повідомив представник позивача також у судовому засіданні 31.03.2026 до закінчення судових дебатів у справі.
Відтак, суд наразі не вирішує питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ: 

Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 24584661) в особі Філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Елтранс Україна” (вул. Кольорова, буд. 7, м. Запоріжжя, 69014; поштова адреса: а/с 4802, м. Запоріжжя, 69014, код ЄДРПОУ 39380838) 8694873 (вісім мільйонів шістсот дев`яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 90 коп. заборгованості, 991215 (дев`ятсот дев`яносто одна тисяча двісті п`ятнадцять) 63 грн. 3% річних, 4307626 (чотири мільйони триста сім тисяч шістсот двадцять шість) грн. 07 коп. інфляційних втрат, 167924 (сто шістдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 59 коп. судового збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 09 квітня 2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко