Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/783/25
Провадження №2/338/31/26
11 березня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого-судді Битківського Л.М.,
з участю секретаря Чорній К.М.,
законний предст. позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , як законний представник звернулася в суд з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 у якому поставила питання про стягнення з відповідача 29000 грн. матеріальної шкоди, а також 100000 грн. на відшкодування заподіяної неповнолітньому моральної шкоди. 
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 28 квітня 2023 року, близько 17 години, поблизу будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 декілька разів ударив її неповнолітнього сина ОСОБА_6 під час суперечки, що виникла через користування дорогою, яка проходить повз господарство відповідача. Внаслідок заподіяних ударів ОСОБА_5 було завдано фізичного болю та заподіяно тілесне ушкодження у виді синця у виличній ділянці голови. Згідно висновку судово-медичної експертизи заподіяне ушкодження відносено до легких тілесних ушкоджень. 
З даного приводу було розпочато кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження. Ухвалою Богородчанського районного суду від 12.05.2025 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 Кримінального кодексуУкраїни було задоволено , кримінальне провадження №12023096120000042 від 01 травня 2023 року, щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України - закрито.
Побивши сина, відповідач спричинив йому фізичного болю, спровокував погіршення стану здоров`я. Оскільки син хворіє неврологічним захворюванням, пов`язаним із ураженням головного мозку, то змушений був звертатись за медичною допомогою. За проведення електроенцефалограм були понесені витрати у розмірі 1150 грн. 
Внаслідок скоєного кримінального правопорушення неповнолітній зазнав моральної шкоди. Відповідач не визнавав своєї вини, тому протягом тривалого часу вона з сином змушені брати участь у численних судових засіданнях, доводити винуватість відповідача у вчиненні злочину, який віднесений до категорії справ приватного обвинувачення. У зв`язку з цим витрачали свій час, кошти, переживали нервове напруження. Моральну шкоду, заподіяну внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 позивач оцінив у розмірі 100000 грн. 
Крім того, під час досудового розслідування кримінального провадження та в ході судового розгляду кримінальної справи понесла витрати на правову допомогу адвоката Черепій Н.П. на загальну суму 27500 грн. Просила стягнути їх з відповідача.
Представник відповідача, у поданому відзиві на позов, заявила позицію відповідача, що полягає у повному запереченні позовних вимог. Зокрема, сторона відповідача наголосила на тому, що ухвала Богородчанського районного суду від 12.05.2025 року немає преюдиційного значення, оскільки вина ОСОБА_3 не була доведена вироком суду. Як на досудовому розслідуванні так і в ході судового розгляду ОСОБА_3 своєї вини у заподіянні неповнолітньому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не визнавав. Витрати, нібито понесені позивачем на оплату медичної допомоги ніяк не пов`язані із обставинами, які ставились у вину відповідачу. Зокрема, подія, що лягла в основу кримінального провадження мала місце 28.04.2023 року, а поданий позивачем фіскальний чек, який підтверджує оплату за проведення енцефалограми датований 26.06.2023 року, тобто через два місяці від події. Інший чек на оплату електроенцефалограми датований 05.03.2024 року, тобто минуло понад 10 місяців від події. При цьому, у долученій позивачем виписці лікаря невролога зазначено, що ОСОБА_5 перебуває під постійним наглядом лікаря і проходить регулярні медичні обстеження у зв`язку із встановленим діагнозом неврологічного характеру. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого це захворювання ОСОБА_5 має хронічний характер починаючи із 2018 року. Тому необхідність проходження регулярних медичних оглядів, зокрема енцефалограми, пов`язана із захворюванням, яке діагностовано задовго до фізичних кушкоджень, які нібито було завдано ОСОБА_3 . Подане позивачем «заключення психологічного обстеження» від 15.04.2024 року не містить жодних відомостей про суб`єкта проведення такого обстеження і не може бути визнано належним і допустимим доказом факту заподіяння ушкоджень відповідачем. Долучені позивачем медичні документи свідчать про те, що препарат «Валькопром хроно 500» ОСОБА_5 приймає на постійній основі. Крім того, цей препарат має побічні ефекти, на наявність яких посилається позивач як нібито на наслідок заподіяного фізичного ушкодження. 
Вимога про відшкодування витрат на правову допомогу, понесену у рамках кримінального провадження, сторона відповідача вважала безпідставною. Посилаючись на правові висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду 462/6473/16-ц та 598/1781/17 питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. 
Заперечив відповідач і вимогу про відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що його вина у вчиненні протиправних дій у відношенні ОСОБА_5 не встановлена, в ухвалі суду про закриття кримінального провадження судом не констатувався факт вчинення кримінально карного діяння. Обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою. Однак доказів такої позивачем не наведено. 

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.
Безпосередньо неповнолітній ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 28.04.2023 року, керуючи скутером заїхав до господарства свого діда. Коли повертався назад близько 17 год., то біля власного господарства у вулиці його зупинив ОСОБА_3 , який запитав, чи бачить він там дорогу з претензією, чому він сюди їздить. Він відповів ствердно, вважаючи, що існує загальний проїзд. Перепитавши ще раз, ОСОБА_8 , тримаючи лівою рукою кермо скутера, правою рукою наніс йому тричі удар в голову у ділянку виска зліва. Від отриманих ударів відчув біль та йому потемніло у очах, проте не падав. Скориставшись тим, що у ситуацію втрутилась сусідка ОСОБА_9 , яка знаходилась на власному городі неподалік і почала сваритись із ОСОБА_8 , він поїхав геть з місця події. Раніше конфліктів з ОСОБА_8 не мав. Внаслідок інциденту зазнав болю, став тривожним, у нього порушився нічний сон, переживав кожного разу, коли відбувались слідчі дії, виклики на судові засідання. 
Відповідач та представник відповідача підтримали позицію, висловлену у відзиві на позов. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.
ОСОБА_8 в судовому засіданні з приводу обставин події пояснив, що 28.04.2023 року в післяобідній час перебував з дружиною біля свого господарства. Побачив, як ОСОБА_10 на скутері рухався через його присадибну земельну ділянку до дороги загального користування. Попередньо неодноразово робив зауваження сусідам, в тому числі і Боднару, щодо неможливості використовувати його ділянку як проїзд до своїх обійсть, оскільки до них є інший заїзд. Суперечки з цього приводу були предметом розгляду земельної комісії сільської ради, яка підтвердила його правоту. Тому, коли ОСОБА_5 в черговий раз проїжджав через його ділянку, він махнув йому рукою, щоб той зупинився. Підійшовши до нього, знову зробив йому зауваження. ОСОБА_5 зі скутера не вставав, у відповідь сказав, що більше не буде. Тон розмови можливо був підвищеним, але фізичного насильства він до ОСОБА_11 не застосовував. В цей час з-за огорожі у їх розмову втрутилась сусідка ОСОБА_9 , яка стала дорікати йому, що хлопець «землю за колесами не забрав» та між ними виникла суперечка. ОСОБА_5 в той час поїхав. Інцидент тривав не більше 3 хв. Зазначив, що звинувачення зі сторони матері неповнолітнього є маніпулятивними, надуманими і спрямованими на те, щоб врегулювати на свою користь питання користування його ділянкою для проїзду. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 пояснила, що є сусідкою обох учасників провадження. 28.04.2023 року вона поралась у себе в городі та почула, що ОСОБА_8 зупинив ОСОБА_12 , який їхав на скутері та сварив на нього, що той їздить по його городі. Через підвищений тон розмови звернула на це увагу. При цьому побачила, що ОСОБА_10 продовжував сидіти на скутері, а ОСОБА_8 стояв поруч. Вона знаходилась приблизно за 15 метрів від них і втрутилась у їх розмову, дорікнувши ОСОБА_13 , щоб той відчепився від хлопця, бо він шкоди його городу не зробив. Вказала, що не бачила аби ОСОБА_8 під час спілкування із ОСОБА_11 наносив йому будь-які удари. ОСОБА_5 після інциденту, об`їхавши її господарство з іншого боку заїхав до неї, бо вона мала передати щось для його баби. При цьому мала розмову з ОСОБА_14 , який не скаржився, що ОСОБА_8 його вдарив, навпаки, ствердив, що нічого не сталось. 
Допитана як свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що 28.04.2023 року ішла центральною дорогою від лікаря і сподівалась зупинити попутній транспорт. Звернула увагу на те, що неподалік у вулиці відбувався який інцидент, оскільки почула крик жінки, як тепер відомо ОСОБА_9 . Побачила, що чоловік стояв біля скутера, а на скутері сидів хлопець. Ні ударів, ні поштовхів не бачила. Суті розмови між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 теж не чула. Інцидент тривав 2-3 хв., хлопець на скутері безперешкодно поїхав далі. 
Допитана як свідок ОСОБА_16 – дружина відповідача пояснила, що 28.04.2023 року вона з чоловіком порались по господарству, чоловік знаходився поблизу воріт. Побачивла, як ОСОБА_10 в черговий раз їхав на скутері через їх город, а чоловік зупинив його і знову пояснював, що дороги тут немає. Під час розмови жестикулював руками, але ударів ОСОБА_17 не завдавав. ОСОБА_18 на це відповів: «добре, я зрозумів». Тоді чоловік відступив і він поїхав геть. При цьому чула, що зі свого городу у розмову втрутилась ОСОБА_9 . 
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_19 пояснила, що є дочкою ОСОБА_8 і у час подій, що з`ясовуються судом, знаходилась у приміщенні магазину, який відкрито у їх господарстві. Безпосереднім свідком інциденту не була, а лише вийшла на крик, який влаштувала бабуся ОСОБА_14 у відношенні до тата. ОСОБА_20 при цьому сидів на скутері і сміявся, не виглядав ні побитим, ні засмученим. Батько раніше робив зауваження з приводу самовільного користування їх земельною ділянкою, як проїздом. 
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Судом встановлено, що 22.07.2024 року прокурором Богородчанського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12023096120000042, що зареєстроване 01.05.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. 
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2025 року за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 Кримінального кодексуУкраїни кримінальне провадження закрито.
Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що факт закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності сам по собі не має преюдиційного значення та не звільняє позивача від обов`язку доказування факту вчинення делікту. 
Водночас, суд наголошує, що закриття кримінального провадження за строками давності є нереабілітуючою підставою, а відтак і не доводить невинуватості особи, яка притягувалась до кримінальної відповідальності. 
На позивача покладено обов`язок у межах цивільної справи довести факт наявності шкоди, протиправність поведінки відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між ними.
При цьому, у цивільній справі можуть бути використані зібрані у встановленому процесуальним порядку докази, які сторони збирали у ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. 
Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №238 від 01.05.2023 року, на підставі даних огляду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та наданих медичних документів, у нього виявлено тілесні ушкодження у виді синця у виличній ділянці зліва, який утворився від дії тупого твердого предмета, міг утворитись як при нанесенні удару тупим твердим предметом у зазначену ділянку тіла, так і при ударі цією ділянкою тіла до такого предмета, може відповідати терміну вказаному у постанові та відноситься до легких тілесних ушкоджень. Зважаючи на кількість та локалізацію тілесних ушкоджень ОСОБА_5 було спричинено не менше 1 удару у виличну ділянку зліва.
Оцінюючи отримані у ході судового розгляду пояснення сторін та свідків, суд звернув увагу на те, що неповнолітній ОСОБА_5 в судовому засіданні дав такі ж за суттю пояснення, що і судовому експерту Кінашу М.В., які викладені експертом у висновку. Відтак його показання стосовно обставин події суд оцінює як послідовні та правдиві. Факт заподіяння йому тілесних ушкоджень та механізм їх утворення підтверджені наведеним висновком судово-медичної експертизи. Суд також приймає до уваги і ту обставину, що за підсумками проведення досудового розслідування слідчий та прокурор визнали достатніми зібрані докази для направлення до суду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 із обвинувальним актом. В ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_8 , попри заперечення своєї вини, не скористався можливістю довести у судовому порядку свою невинуватість, хоч розгляд кримінального провадження перебував на завершальному етапі, натомість подав суду клопотання про закриття кримінального провадження за нереабілітуючою підставою, розуміючи наслідки вчинення таких дій.
Тому пояснення ОСОБА_8 стосовно того, що він не застосовував фізичного пливу до ОСОБА_5 під час інциденту з останнім, суд вважає такими, що спрямовані на уникнення відповідальності.
Пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , які пояснили, що вони не бачили, аби ОСОБА_8 під час інциденту завдавав ударів ОСОБА_5 не спростовують того, що такі удари були заподіяні, оскільки обоє свідків у своїх поясненнях вказали, що спостерігали за інцидентом у розвитку після його початку. Жоден зі свідків не засвідчив, що бачив конфлікт від моменту, коли ОСОБА_8 зупинив транспортний засіб ОСОБА_5 .
Пояснення ОСОБА_16 суд оцінює критично, оскільки вона являється дружиною ОСОБА_8 та її пояснення є необ`єктивними. 
Допитана як свідок ОСОБА_19 взагалі пояснила, що стала очевидцем інших обставин, а саме події, яка мала місце після первинного інциденту, коли бабуся ОСОБА_5 влаштувала сварку з батьком ОСОБА_8 . 
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. 
З`ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до висновку, що неправомірними діями відповідача неповнолітньому ОСОБА_5 дійсно спричинено моральну шкоду у вигляді фізичних страждань, перенесеного нервового потрясіння, порушення нормального життєвого ритму. Враховуючи характер і тривалість страждань, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, який змушений був звертатись до правоохоронних органів та суду за захистом порушеного права, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в розмірі 7000 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заподіяної майнової шкоди, суд вважає, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 має хронічне захворювання, початок якого датований 2018 роком. Необхідність проходження регулярних медичних оглядів, зокрема енцефалограми, пов`язана із наявністю захворювання, яке діагностовано задовго до фізичних ушкоджень. Прямого причинно-наслідкового зв`язку між проведеними обстеженнями «енцефалографії» та заподіянням легких тілесних ушкоджень у виді синця у виличній ділянці суд не встановив, оскільки доказів, які би це доводили суду не подано.
Також не обґрунтованими є і вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката, понесену у рамках кримінального провадження. Відповідно до правових висновків, висловлених у постановах Великої Палати Верховного Суду 462/6473/16-ц та 598/1781/17 питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. 
Виходячи з наведеного, відповідно до ст.23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд ,-
ухвалив:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 7000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя