П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13091/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
30 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2025 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.05.2025 № 220950005317 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі ім. Куйбишева, КСП «Трудівник» та КСП «Відродження» з 03.07.1982 по 03.06.1983 та з 27.02.1986 по 31.12.1998, а також призначити пенсію за віком з 10.04.2025.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.12.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 03.07.1982 по 12.04.1983 та з 27.02.1986 по 31.12.1998 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.12.2009 та архівної довідки Красилівського трудового архіву Красилівської міської ради № 03-03/314 від 05.05.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.05.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.05.2025 №220950005317 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 32 роки.
Вказано, що страховий стаж особи становить 19 років 02 місяці.
До страхового стажу не зараховано:
- період роботи за 1981-1983 роки, 1985-2001 роки, згідно довідки №03-03/314 від 05.05.2025, оскільки в первинних документах відсутнє по батькові, що не відповідає паспортним даним заявника;
- періоди роботи згідно записів №1-10 трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки періоди роботи передують даті видачі трудової книжки - 15.12.2009.
Страховий стаж з 01.01.1999 зараховано згідно даних, що місяться в системі персоніфікованого обліку.
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №2200-0211-8/38014 від 20.05.2025.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно до записів №1-10 трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд першої інстанції зазначив, що позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи згідно з записами №1-10 трудової книжки серії НОМЕР_1 з тих підстав, що зазначені періоди роботи передують даті видачі трудової книжки.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка міститься в матеріалах справи, позивач у спірні періоди:
- 03.07.1982 - прийнятий в члени колгоспу ім. Куйбишева с. Федорівка Красилівського району Хмельницької області;
- з 04.06.1983 по 05.06.1985 - проходив службу в рядах Радянської армії;
- з 01.09.1985 по 26.02.1986 - проходив навчання в професійно-технічному училищі №34;
- 20.10.1993 - переведений з колгоспу ім. Куйбишева до колективного сільськогосподарського підприємства спілки селян «Трудівник»;
- 26.02.1996 - виведений із членів колективного сільськогосподарського підприємства спілки селян «Трудівник» у зв`язку з його поділом на два аграрні підприємства;
- 26.02.1996 - прийнятий у члени колективного сільськогосподарського підприємства спілки селян «Відродження», утвореного на базі поділу КСП «Трудівник»;
- 23.03.2000 - виведений із членів колективного підприємства спілки селян «Відродження» у зв`язку з його реорганізацією в кооператив;
- 23.03.2000 - прийнятий в члени сільськогосподарського кооперативу "Відродження";
- 14.04.2001 - виведений із кооперативу "Відродження" згідно поданої заяви;
- 15.04.2001 - прийнятий на роботу в СК "Промінь".
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що зазначені періоди роботи передують даті видачі трудової книжки - 15.12.2009.
Позивач зазначає, що причиною цього є те, що записи про його трудову діяльність у колгоспі ім. Куйбишева та КСП «Трудівник» (записи №1-10) були внесені на підставі первинних документів щодо його трудової діяльності їх правонаступником - СК «Відродження», у який зазначені підприємства були реорганізовані.
Суд першої інстанції зазначив, що та обставина, що трудова книжка була оформлена тільки 15.12.2009, не може слугувати підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист стосовно питань зарахування до трудового стажу періоду роботи для призначення пенсії.
Підтвердженням того, що позивач працював в СК "Відродження" є у т.ч. довідка Красилівського трудового архіву Красилівської міської ради №03-03/314 від 05.05.2025. У зазначеній довідці містяться відомості про заробітну плату позивача за 1981-1983 роки, за 1985-2001 роки.
Як встановив суд першої інстанції, позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи за 1981-1983 роки, за 1985-2001 роки, згідно архівної довідки Красилівського трудового архіву Красилівської міської ради №03-03/314 від 05.05.2025, оскільки по батькові заявника за вказаний період роботи не зазначено.
Суд першої інстанції вважає безпідставними твердження пенсійного органу щодо незарахування позивачу стажу роботи через наявність неточностей в архівній довідці (а саме незазначення по батькові заявника), оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, що підтверджують трудову діяльність.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової документації, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.
Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періодів роботи позивача в сільськогосподарському кооперативі "Відродження" до страхового стажу у зв`язку з незазначенням в довідці по батькові позивача, є безпідставними.
Позивач просить зарахувати до страхового стажу, зокрема період роботи з 03.07.1982 по 03.06.1983. При цьому суд першої інстанції врахував, що до страхового стажу уже зараховано період роботи з 13.04.1983 по 03.06.1983.
Таким чином, враховуючи те, що в тривалість страхового стажу ОСОБА_1 враховано період роботи з 13.04.1983 по 03.06.1983, підстави для додаткового врахування в тривалість страхового стажу періоду роботи з 13.04.1983 по 03.06.1983 відсутні (оскільки подвійне зарахування стажу законодавством не передбачено).
Як наслідок, слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 03.07.1982 по 12.04.1983 та з 27.02.1986 по 31.12.1998. В задоволенні позовних вимог щодо зарахування інших періодів слід відмовити, оскільки такі уже зараховані.
Отже, у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо позовної вимоги - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2025, суд першої інстанції зазначив, що на виконання ухвали суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшов лист від 29.08.2025, згідно якого загальна тривалість страхового стажу ОСОБА_1 (з урахуванням спірних періодів роботи - з 03.07.1982 по 12.04.1983 та з 27.02.1986 по 31.12.1998) становитиме 31 років 7 місяців 7 днів, що також недостатньо для призначення пенсії при досягненні 60 - річного віку.
Суд першої інстанції врахував, що відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Однак навіть з урахуванням спірних періодів роботи (які суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання зарахування) загальний страховий стаж позивача не становить 32 роки, що є умовою для призначення позивачу пенсії за віком.
Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №220950005317 від 14.05.2025 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 62 Закону України №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
В свою чергу, щодо періодів роботи з 03.07.1982 по 12.04.1983 та з 27.02.1986 по 31.12.1998, та доводів апелянта в цій частині слід зазначити наступне.
Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Посилання відповідача на неточності в заповненні трудової книжки позивача є також безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладена правова позиція, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Разом з тим, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Отже, помилки в трудовій книжці не можуть ставитись в провину позивачу.
З урахуванням вказаного, доводи апелянта в частині, що трудова книжка заповнена 15.12.2009 фактично не нівелює ту обставину, що трудова книжка містить період роботи позивача з 03.07.1982, та вказує кількість відпрацьованих людино днів у вказаний період та відповідну заробітну плату.
Щодо доводів апелянта в частині незазначення в архівній довідці Красилівського трудового архіву Красилівської міської ради № 03-03/314 від 05.05.2025 по батькові позивача, колегія суддів зазначає, що не зазначення по батькові фактично не може свідчити про те, що дана довідка не є належним документом, оскільки фактично є лише документом, який підтверджує значення, що зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.12.2009 (в частині з 1986 року по 1998 рік є повне співпадіння в кількості людино-днів та розміру заробітної плати).
Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 03.07.1982 по 12.04.1983 та з 27.02.1986 по 31.12.1998.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.