ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" березня 2026 р. Справа №6/95-8/165(914/2218/24)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Желік М.Б.
суддів Галушко Н.А.
Орищин Г.В.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П. 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту” від 28.10.2025 (вх. №01-05/3187/25 від 30.10.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 (повний текст складено 10.10.2025, головуючий суддя Морозюк А.Я., судді Чорній Л.З., Цікало А.І.)
у справі №6/95-8/165 (914/2218/24)
за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Пасавтопром”, м. Львів
до відповідача: Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту”, м. Львів
про: витребування майна з чужого незаконного володіння
у межах справи № 6/95-8/165
за заявою: Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Київ
про: банкрутство Відкритого акціонерного товариства “Пасавтопром” (ідентифікаційний код 05808787)

за участю представників сторін:

арбітражний керуючий Козій В.Ю.
представник відповідача Лотоцький С.В. 

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 у справі №6/95-8/165 (914/2218/24) позов задоволено; витребувано у ЗАТ “Завод комунального транспорту” на користь ВАТ “Пасавтопром” кран портальний монтажний КПМ 32/16, заводський номер 8241; стягнуто з ЗАТ “Завод комунального транспорту” на користь ВАТ “Пасавтопром” 3 028,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 у справі №6/95-8/165 (914/2218/24) та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ВАТ “Пасавтопром”, стягнути з ВАТ “Пасавтопром” на користь ЗАТ “Завод комунального транспорту” суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до протоколу судової справи раніше визначеному складу суду від 30.10.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
17.11.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту” від 28.10.2025 (вх. №01-05/3187/25 від 30.10.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 у справі №6/95-8/165 (914/2218/24); призначено розгляд справи на 03.12.2025; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 01.12.2025; витребувано матеріали справи №6/95-8/165 (914/2218/24) в Господарського суду Львівської області.
03.12.2025 від арбітражного керуючого Козія В.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/9138/25), в якому ліквідатор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, та клопотання (вх. №01-04/9150/25) про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку в судове засідання.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 призначено справу №6/95-8/165 (914/2218/24) до розгляду у судовому засіданні 21.01.2026.
21.01.2026 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній. 
26.02.2026 арбітражний керуючий Козій В.Ю. подав до суду додаткові пояснення (вх.№ 01-04/1751/26 від 27.02.2026). 
В судове засідання 04.03.2026 позивач та відповідач участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення щодо вимог та доводів апеляційної скарги та просили врахувати їх при прийнятті постанови. 
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, а оскаржене рішення скасуванню, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та ухвала суду першої інстанції.

Відкрите акціонерне товариство “Пасавтопром” звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту” про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме крану портального монтажного КПМ 32/16, заводський номер 8241.
Виснуючи про наявність підстав для задоволення позовних вимог місцевий господарський суд зазначив наступне:
- надані позивачем документи вказують на те, що кран портальний монтажний КПМ 32/16 (заводський номер 8241) було прийнято та змонтовано Львівським автобусним заводом, а відповідач не заперечує, що цей кран знаходиться на території ЗАТ “Завод комунального транспорту”, однак будь які документи на цей кран у нього відсутні.
- всі майнові права та обов`яки ВАТ “Львівський автобусний завод” (код ЄДРПОУ 05808787) перейшли до його правонаступника ВАТ “Пасавтопром” (код ЄДРПОУ 05808787). Відтак, належний ВАТ “Львівський автобусний завод” кран портальний монтажний КМП -32/16, заводський №8241, також перейшов до ВАТ “Пасавтопром”.
- надані позивачем докази, (паспорт Л-5738, акт на монтаж портального крана, акт про комплексне приймання крану) вказують на те, що кран портальний монтажний КПМ 32/16, заводський номер 8241, належить ВАТ “Пасавтопром”, як правонаступнику ВАТ “Львівський автобусний завод”. Вказані докази відповідачем не спростовані. І на переконання суду, зазначені докази є більш вірогідними на доведення того факту, що спірне рухоме майно, яке просить витребувати позивач, належить ВАТ “Пасавтопром” (позивачу), та фізично перебуває у відповідача.
- відповідачем не заперечується, що кран портальний монтажний КПМ 32/16, заводський номер 8241, знаходиться на території ЗАТ “Завод комунального транспорту” м. Львів, вул. Стрийська, 45, тобто фізично утримується відповідачем.
- встановлені обставини та подані докази в сукупності більш вірогідно свідчать, що спірне рухоме майно належить позивачу та перебуває у володінні відповідача, при цьому без жодних на це правових підстав, з огляду на що суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та доведення підстав для його задоволення.
- щодо доводів відповідача про те, що заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння має подавати саме власник майна згідно належних на це майно документів, суд зазначив, що згідно ухвали Господарського суду Львівської області від 11.11.2015 по справі №6/95-8/165 арбітражного керуючого Козія В.Ю. призначено ліквідатором ВАТ “Пасавтопром”, який в силу приписів ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута та функції з управління та розпорядження майном банкрута, відповідно подав цей позов у межах наданих повноважень.

Узагальнені доводи апелянта, заперечення інших учасників. 

Не погоджуючись із висновками місцевого господарського суду Закрите акціонерне товариство “Завод комунального транспорту” подав апеляційну скаргу в якій зазначає про незаконність та необґрунтованість оскарженого рішення, його прийняття з порушенням норм процесуального права та без повного та правильного встановлення обставин, що мають значення для справи, з огляду на наступне:
- особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Об`єктом позову, є річ, яка існує в натурі на момент подання позову. 
- предметом доказування у таких спорах є обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, обставини вибуття його з володіння власника, факт перебування у користуванні відповідача. Натомість, позивач на підтвердження вимог щодо належності майна надав паспорт на кран монтажний, акт на монтаж портального крану та акт про комплексне приймання портального крану, з яких вбачається, що спірний кран був виготовлений ЛПО Підйомне транспортне обладнання ім. С.М.Кірова м.Ленінград та змонтований у грудні 1992 на рампі №1 Залізничного цеху Виробничого об`єднання “Львівський автобусний завод”.
- так, відповідно до відомостей, які містяться у паспорті №Л-5738, акті від 15.12.1992 та 16.12.1992, зазначено відомості про власника крана – Виробниче об`єднання “ЛАЗ”.
- скаржник звертає увагу суду на те, що у поданих документах не вказано, що власником спірного крана є саме ВАТ “Львівський автобусний завод”, правонаступником якого є ВАТ “Пасавтопром”. У той же час, з наданих позивачем доказів не можливо встановити, що ВАТ “Львівський автобусний завод” є правонаступником Виробничого об`єднання “Львівський автобусний завод”, а також не можливо встановити, що вказані підприємства мають однаковий код ЄДРПОУ.
- з відкритих даних Єдиного державного реєстру вбачається, що ВАТ “Львівський автобусний завод” створено 25.08.1994, і у цей період вантажопіднімальні крани підлягали реєстрації та взяттю на облік в органах Деожнаглядохоронпраці у відповідності до Правил будови і безпечної експлуатації вантажопіднімальних кранів, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 16.12.1993 №128 та Правил будови і безпечної експлуатації вантажопіднімальних кранів, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 20.08.2002 № 409, відповідно до яких до паспорта додається копія дозволу органу Держохоронпраці на право виконання монтажних і налагоджувальних робіт організації, яка провела ці роботи, а також копія атестату акредитації випробувальної лабораторії, яка провела необхідні електровимірювальні роботи. 
- матеріали справи не містять доказів реєстрації та взяття на облік спірного крана саме за ВАТ “Львівський автобусний завод” чи ВАТ “Пасавтопром”. 
- позивач не надав доказів на підтвердження того, що наявний на території ЗАТ “ЗКТ” кран портальний монтажний КПМ 32/16 за своїми ідентифікаційними ознаками є саме тим краном, який просить витребувати позивач і дані обставини не з`ясовувалися судом. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження факту переходу прав на спірний кран від ВО “ЛАЗ” до ВАТ “Львівський автобусний завод”, і згодом до ВАТ “Пасавтопром”.
- cтандарт вірогідності доказів не нівелює обов`язок суду щодо оцінки доказів в порядку приписів ст. 86 ГПК України з урахуванням надання оцінки належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо. 

Заперечуючи вимоги апеляційної скарги, представник ВАТ “Пасавтропром” зазначив наступне:
- індивідуальні характеристики крана портального відображені у паспорті крана, а саме КПМ 32/16, оригінал якого пред`явлено при розгляді справи, та який містить його зазначення його заводського номера - 8241. 
- факт знаходження вказаного портального крана на території відповідача не заперечувалося самим відповідачем, що вбачається із відповіді від 14.06.2024 поданої на вимогу позивача №02-28/231 від 16.045.2024.
- невірним є посилання і на відсутність коду ЄДРПОУ, за яким можна ідентифікувати юридичну особу, з огляду на те, що даний термін і саму нумерацію підприємств введено в дію постановою КМУ №118 від 22.01.1996, тоді як кран набутий у власність 15.12.1992, що підтверджується актом його монтажу, тобто фактичною передачею майна. 
- звертає увагу й на те, що станом на момент набуття права власності на кран - 15.12.1992, такого підприємства, як ЗАТ “Завод комунального транспорту” не існувало, оскільки товариство зареєстроване після вказаної події. Більше того, відповідачем не надано жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача щодо належності йому майна; не зазначено, на підставі чого таке майно використовується відповідачем з врахуванням відсутності доказів його набуття та визнання факту його знаходження на території ЗАТ “Завод комунального транспорту”.
- державне підприємство “Львівський автобусний завод” зареєстровано, як юридична особа 30.12.1991, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію №01447. В подальшому свідоцтвом №699 від 10.11.1993 ДП “ЛАЗ” присвоєно код ЄДРПОУ 05808787. Виробниче об`єднання “ЛАЗ” в формі окремої юридичної особи не створювалося, а функціонувало, як внутрішній структурний підрозділ ДП “ЛАЗ”. 
- згідно наказу №1122а від 08.08.1994 ДП “ЛАЗ” в порядку корпоратизації реорганізовано у ВАТ “ЛАЗ”, яке в подальшому перейменовано в ВАТ “Пасавтопром” (код ЄДРПОУ 05808787). Дані матеріали знаходиться в матеріалах справи про банкрутство ВАТ “Пасавтопром” - том реєстраційна справа, копія якого долучена позивачем до додаткових пояснень.
- на підтвердження відсутності реєстрації Виробничого об`єднання “ЛАЗ” як окремої юридичної особи, позивачем долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Фактичні обставини справи вірно встановленні місцевим господарським судом.

Постановою Господарського суду Львівської області від 21.02.2012 ВАТ “Пасавтопром” визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кирика В.К. 
Станом на даний час справа №6/95-8/165 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства “Пасавтопром” перебуває в ліквідаційній процедурі.
Ліквідатор ВАТ “Пасавтопром” з метою обліку майна та включення його в ліквідаційну масу боржника/банкрута звернувся до ліквідатора Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту” з вимогою надати йому доступ до крану портального (монтажного КПМ 32/16), який належить ВАТ “Пасавтопром” на підставі паспорту Л-5738.
У відповідь на вимогу позивача (вих. № 02-28/231 від 16.05.2024), відповідач листом (вих. №01-21/02-17/28 від 14.06.2024) повідомив, що кран портальний(монтажний КПМ 32/16) знаходиться на території Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту” та ліквідатором товариства можливо буде вирішуватись питання щодо включення цього майна до ліквідаційної маси ЗАТ “Завод комунального транспорту”.
Згідно доданого до позовної заяви паспорту, кран портальний монтажний КПМ 32/6 (заводський номер 8241), виготовлений ЛПО “Підйомно-транспортне обладнання ім. С.М. Кірова м. Ленінград”, зареєстровано Львівською інспекцією котлонагляду за номером Л-5738. Одночасно на титульній сторінці паспорту виробник крану відзначив, що при передачі крану іншому власнику разом з краном має бути переданий цей Паспорт. Також в розділі 4 Паспорту “Відомості про місцезнаходження крану” зазначено, що 15.11.1992 здійснено монтаж портального електричного крану; Назва підприємства власника крана: Виробниче об`єднання “ЛАЗ”; Місце знаходження крану: Залізничний цех рампа № 1.
Матеріали справи містять докази проведення Інспекцією котлонагляду неодноразово проводився технічний огляд крану, зокрема останній було проведено 24.02.2002, внаслідок чого складено припис № 63 від 14.02.2002, про що здійснено відповідні відмітки в паспорті.
Актом про монтаж портального крану від 15.12.1992 підтверджується, що портальний кран типу КПМ 32/16, заводський №8241, який належить Львівському автобусному заводу, змонтований на рампі №11 ЗЦ “ЛАЗ” відповідно до інструкції.
Згідно акту від 16.12.1992 комісією, сформованою за розпорядженням №936-р від 02.11.92 по ВО “ЛАЗ” оформлено даний акт про комплексне прийняття крану портального КМП -16/32, заводський №8241, після закінчення монтажних робіт.
У відзиві на позовну заяву (вих. №01-21/02-17/35 від 27.09.2024) відповідачем зазначено, що колишнім керівником Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту” не передано ліквідатору жодних документів цього товариства, в т.ч. які підтверджують або спростовують право власності на портальний кран КПМ 32/16, інв. № ПТ -741, паспорт Л- 5738, зареєстроване за ЗАТ “Завод комунального транспорту” або ВАТ “Пасавтопром”, а також що дане майно знаходиться на території ЗАТ “Завод комунального транспорту” м. Львів, вул. Стрийська, 45, задовго до відкриття ліквідаційної процедури ЗАТ “Завод комунального транспорту” у 2014 році.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 29.03.2001 №117-р та №118-р затверджено “Перелік підприємств, пакети акцій яких у розмірі не менше як 50 відсотків статутного фонду плюс одна акція підлягають продажу у 2001 році за конкурсом або на відкритих торгах (тендерах)” та “Перелік відкритих акціонерних товариств, пакети акцій яких підлягають першочерговому продажу”, до яких внесено ВАТ “Львівський автобусний завод” з кодом ЄДРПОУ 05808787.
Відкрите акціонерне товариство “Пасавтопром” (позивач) зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом - 05808787.
Матеріали справи містять свідоцтво про державну перереєстрацію ДП “Львівський автобусний завод” реєстраційний номер – 01447, дата реєстрації 30.12.1991, дата перереєстрації – 12.07.1993 та свідоцтва №699 виданого Львівським обласним управлінням статистики 10.11.1993, в якому зазначено код ЗКПО ДП “Львівський автобусний завод”, а саме – 05808787. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції. 

Частина 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Частиною 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) – це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у відповідності до ст. 387 ЦК України, якою встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є чергове і пропорційне задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.
Колегія суддів враховує, що позовні вимоги позивача заявлені на підставі ст. 387 ЦК України можуть призводити до зміни ліквідаційної маси боржника, що в свою чергу впливає на права кредиторів у справі про банкрутство.
У процедурах банкрутства суттєве значення має принцип судового нагляду, оскільки з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Зазначений принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів ліквідаційної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Господарський суд у справах про банкрутство має забезпечити як принцип рівності учасників процедури банкрутства, баланс інтересів боржника і його кредиторів та інших заінтересованих учасників, так і справедливий розподіл майна боржника між кредиторами, що є особливістю процедури банкрутства (постанова Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №21/89б/2011(913/45/20)).
Значення віндикації в межах провадження у справі про банкрутство не може розглядатися лише як спосіб консолідації ліквідаційної маси, оскільки захист права власності боржника, з урахуванням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, презюмується. Такий захист спрямований на попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном саме власником, в тому числі власником, який є боржником у провадженні у справі про банкрутство, оскільки такий власник майна наділений в тому числі правом на погашення власних боргів за рахунок належного йому майна. Витребування майна може прямо вплинути як на діяльність юридичної особи-боржника в цілому, так і на права керівників юридичної особи, її засновників та учасників.
За правилами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності: 1) позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується; 2) майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; 3) відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача.
Обов`язок доводити наявність усіх елементів такої правової конструкції покладається саме на позивача.
Повно та всебічно дослідивши і оцінивши наявні в матеріалах справи докази, здійснивши оцінку наданих сторонами доводів, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, судова колегія виснує про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що вірно встановлено місцевим господарським судом та зазначає наступне. 
Досліджуючи питання належності витребуваного майна позивачу судом встановлено, що відповідно паспорту, кран портальний монтажний КПМ 32/6 (заводський номер 8241), виготовлений ЛПО “Підйомно-транспортне обладнання ім. С.М. Кірова м. Ленінград”, зареєстровано Львівською інспекцією котлонагляду за номером Л-5738. З відомостей, які містяться у розділі 4 паспорту “Відомості про місцезнаходження крану” встановлено, що 15.11.1992 здійснено монтаж портального електричного крану; назва підприємства власника крана: Виробниче об`єднання “ЛАЗ”; місце знаходження крану: Залізничний цех рампа № 1.
Актом про монтаж портального крану від 15.12.1992 підтверджується, що портальний кран типу КПМ 32/16, заводський №8241, належить саме - Львівському автобусному заводу, як юридичній особі та змонтований на рампі №11 ЗЦ “ЛАЗ” відповідно до інструкції.
Згідно акту від 16.12.1992 комісією, сформованою за розпорядженням №936-р від 02.11.92 по ВО “ЛАЗ” оформлено даний акт про комплексне прийняття крану портального КМП -16/32, заводський №8241, після закінчення монтажних робіт.
Окрім того, розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 29.03.2001 №117-р та №118-р затверджено “Перелік підприємств, пакети акцій яких у розмірі не менше як 50 відсотків статутного фонду плюс одна акція підлягають продажу у 2001 році за конкурсом або на відкритих торгах (тендерах)” та “Перелік відкритих акціонерних товариств, пакети акцій яких підлягають першочерговому продажу”, до яких внесено ВАТ “Львівський автобусний завод” з кодом ЄДРПОУ 05808787.
Відкрите акціонерне товариство “Пасавтопром” зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом - 05808787.
Згідно свідоцтва про державну перереєстрацію реєстраційний номер ДП “Львівський автобусний завод”– 01447, дата реєстрації 30.12.1991, дата перереєстрації – 12.07.1993, підставою для здійснення перереєстрації зазначено – Декрет Кабінету Міністрів України “Про управління майно, що є у загальнодержавній власності” від 15.12.1992. 
Як вбачається із наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №1122а від 08.08.1994, згідно Указу Президента України “Про корпоратизацію підприємств” від 15.06.1993 та “Положення про порядок корпоратизації” затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 №508 затверджено акт інвентаризації майна і акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Львівський автобусний завод, м.Львів, вул. Стрийська, 45. Створено на базі державного підприємства Львівський автобусний завод – Відкрите акціонерне товариство “Львівський автобусний завод”. 
Беручи до уваги встановленні в межах цієї справи обставини, судова колегія виснує, що надані позивачем докази вказують на те, що кран портальний монтажний КПМ 32/16, заводський номер 8241, належить ВАТ “Пасавтопром”, як правонаступнику ВАТ “Львівський автобусний завод”. 

В спростування тверджень скаржника про відсутність ідентифікуючих ознак витребовуваного майна, судова колегія зазначає, що такі спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, по перше, паспортом Л-5738 крану портального, в якому окрім марки крану портального монтажного КПМ 32/16 зазначено і його заводський номер - 8241, який і є ідентифікатором для вказаного майна, а по друге, самим відповідачем, який отримавши вимогу позивача вих. № 02-28/231 від 16.05.2024 щодо надання доступу до крану, до якої долучено витяг з паспорту № НОМЕР_1 на підтвердження права власності позивача, надав підтвердження, що саме цей кран знаходиться на території ЗАТ “Завод комунального транспорту” (відповідь вих №01-21/02-17/28 від 14.06.2024).
Враховуючи відсутність у суду обґрунтованих підстав вважати вказані обставини недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом, а також не зазначення про такі підстави самим відповідачем, вони не підлягають доказуванню в порядку положень ч.1 ст. 75 ГПК України.
В контексті зазначеного, слід звернути увагу скаржника на заборону суперечливої поведінки.
Доктрина “venire contra factum proprium” (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Доктрина “venire contra factum proprium” базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
В основі доктрини “venire contra factum proprium” знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Поведінка ЗАТ “Завод комунального транспорту”, який першочергово отримавши запит від позивача щодо можливості доступу до крану портального із зазначенням його ідентифікуючих ознак та наданням копії правовстановлюючих документів вказав на його знаходження на території відповідача, а згодом заперечував вказані обставини, на думку суду апеляційної інстанції є суперечливою і підпадає під доктрину “venire contra factum proprium”.

Колегія суддів в спростування доводів скаржника також зазначає, що порядок реєстрації та взяття на облік портального монтажного крану Державним комітетом України по нагляду за охороною праці (Держнаглядохоронпраці) на підставі Правил будови і безпечної експлуатації вантажопіднімальних кранів, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 16.12.1993 №128 не підлягав застосуванню до цих правовідносин оскільки спірне майно, що є власністю – Львівського автобусного заводу виготовлено у 1990 роках, та змонтовано на рампі №11 ЗЦ “ЛАЗ”, тобто до моменту затвердження відповідних правил, та до моменту створення 27.01.1993 згідно постанови Кабінету Міністрів України № 62 Державного комітету України по нагляду за охороною праці.

Щодо встановлення судом обставин знаходження витребовуваного майна у володінні/користуванні відповідача, слід зазначити, що докази, які б вказували, що спірне рухоме майно перебуває у відповідача на правових та законних підставах, в матеріалах справи відсутні. 
Відповідач вказаних обставин не спростував, натомість вказав на відсутність будь яких доказів, які підтверджують або спростовують право власності на портальний кран КПМ 32/16, паспорт Л-5738. 
Одночасно судова колегія зазначає, що на титульній сторінці паспорту Л-5738 виробник крану відзначив, що при передачі крану іншому власнику разом з краном має бути переданий цей паспорт, що з врахуванням встановлених обставин, а саме належності майна позивачу – ВАТ “Пасавтопром” свідчить про відсутність правових підстав для вибуття майна із його власності.
Підсумовуючи зазначене, судова колегія погоджуючись із висновками місцевого господарського суду виснує, що спірне рухоме майно належить позивачу та перебуває у володінні відповідача, при цьому без жодних на це правових підстав, з огляду на що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Загальні висновки суду апеляційної інстанції.

В порядку положень ч.1 ст. 276 ГПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, а оскаржене рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 у справі №6/95-8/165 (914/2218/24) скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами розгляду справи судова колегія виснує про наявність підстав для покладення судового збору на скаржника. 
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1 В задоволенні вимог апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту” від 28.10.2025 (вх. №01-05/3187/25 від 30.10.2025) – відмовити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2025 у справі № 6/95-8/165 (914/2218/24) – залишити без змін.
3. Судовий збір покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.
Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.
Повна постанова складена 16.03.2026

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.