Справа № 610/3872/25
Провадження № 2/610/449/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 Балаклійський районний суд Харківської області в складі: 
головуючого – судді Феленка Ю.А., 
за участю секретаря судового засідання Афоніної Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

06.10.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ТАСКОМБАНК" (далі – АТ "ТАСКОМБАНК") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021 у сумі 97 011,48 грн, яка виникла станом на 02.10.2025.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.03.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ЦИФРОВИХ РІШЕНЬ" (далі – ТОВ "ФК "ЦФР") і ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 4735274824, за умовами якого відповідач отримав шляхом безготівкового переказу кредит у сумі 69 755,76 грн строком 36 місяців до 23.09.2024, сплатою річних процентів у розмірі 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячних процентів 3 % від суми кредиту. ТОВ "ФК "ЦФР" свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу у визначеному договором розмірі кредитні кошти, тоді як відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 02.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 97 011,48 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. прострочена) – 51 680,93 грн, заборгованості за річними процентами (у т.ч. прострочена) – 5,14 грн, заборгованість за щомісячними процентами (у т.ч. прострочена) – 45 325,41 грн. На підставі договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4735274824 від 09.30.2021 набув позивач. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду (а.с. 2-5).

21.01.2026 через електронний кабінет в системі "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог АТ "ТАСКОМБАНК" відмовити. На обґрунтування відзиву зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання ним свого зобов`язання за спірним кредитним договором щодо перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів здійснення розрахунку заборгованості у розумінні ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". До того ж, відповідач вказує на те, що строк позовної давності за 2021-2022 роки сплинув, а тому у разі, якщо судом буде встановлено, що права позивача були порушені, просив відмовити у задоволенні позовних вимог через сплив позовної давності, про що подав окрему заяву (а.с. 152-153, 155). 

23.01.2026 від представника позивача – адвоката Гуртової К.В. через систему "Електронний суд" до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи відповідь на відзив, зазначила, що 06.03.2021 на рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти у розмірі 50 219,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією банку № ТС-242689 від 06.03.2021. На підтвердження зазначеного долучила до відповіді на відзив копію вказаної платіжної інструкції. Крім того, вказала, що до позовної заяви позивачем були долучені виписки по особовим рахункам за кредитним договором від 09.03.2021 № 4735274824, подані через систему електронний суд та підписані КЕП уповноваженої особи. Вимоги відповідача щодо застосування позовної давності вважала безпідставними, оскільки відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості за спірним кредитним договором, отже позовна давність неодноразово переривалася. Крім того, встановлена статтею 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, скасований під час дії воєнного стану, – була продовжена до закінчення дії воєнного стану (а.с. 156-161).

29.01.2026 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ "ТАСКОМБАНК". Зауважив, що копія платіжної інструкції №ТС-242689 від 06.03.2021 була подана позивачем з порушенням вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, при цьому причини, з яких вказаний доказ не міг бути поданий позивачем разом із позовною заявою, останній не повідомив. Відтак просив суд вказаний доказ не приймати, як такий, що не був поданий у встановлений законом строк (а.с. 163-164).

04.02.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, де вона зазначила, що у встановлений ухвалою суду 5-тиденний строк з дня отримання відзиву було подано відповідь на відзив з додатком – копією платіжної інструкції № ТС-242689 від 06.03.2021 про перерахування відповідачу коштів, чим були повністю спростовані наведені відповідачем у відзиві заперечення. Отже позивачем додержані всі строки для надання своїх аргументів. Крім того, позивач вказує на те, що позовні вимоги підтверджуються розрахунком заборгованості, виписками по особовим рахункам, копією меморіального ордера від 17.12.2021 про перерахування коштів, витягом з реєстру прав вимог до договору факторингу, копією кредитного договору з паспортом кредиту, договором факторингу, умовами отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК "ЦФР". Натомість відповідачем жодного належного доказу не спростовано. Він підписав заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ "ФК "ЦФР" від 06.03.2021, надав свій паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру для ідентифікації та верифікації клієнта, уклав кредитний договір від 09.03.2021 № 4735274824 з паспортом кредиту № 5274824. Відповідач не надав доказів того, що звертався до правоохоронних органів з заявою, про втрату свого паспорту або про те, що інша невстановлена особа незаконно використала його персональні данні задля укладання договору й отримання грошових коштів. Відповідач у відзиві на позовну заяву не зазначає, що не користувався отриманими коштами. При цьому він здійснив конклюдентні дії по визнанню укладеного кредитного договору та наявності заборгованості, що полягають у сплаті заборгованості, що відображено в розрахунку заборгованості та виписці по особовому рахунку. Також представник позивача зазначила, що кредитний договір підписаний сторонами без зауважень у встановленому законом порядку. Відповідач не подавав зустрічного позову про визнання вищезазначеного договору недійсним; у матеріалах справи відсутнє та відповідачем не надано будь-яке рішення іншого суду про визнання вищезазначеного договору недійсним (а.с. 166-167).

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, позовна заява містить клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного документу – судової повістки про виклик до суду на 10:30 год 16.03.2026 до його електронного кабінету в системі "Електронний суд" 20.01.2026 о 20:30:15 год (а.с. 150 зворот). Про причини неявки суд не повідомив, 21.01.2026 подав відзив на позовну заяву.
Підстави для відкладення судового розгляду справи, передбачені ст. 223 ЦПК України, відсутні.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

04.12.2025 позовну заяву АТ "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 135).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 09.03.2021 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4735274824, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у загальному розмірі 69 755,76 грн строком на 36 місяців, а позичальник у свою чергу, зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту № 5274824, який згідно з п. 1.3. кредитного договору є його невід`ємною частиною.
Пунктом 1.4 кредитного договору визначено, що підписавши цей договір, позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми за наступними реквізитами: 
- 9 735,60 грн – погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором № 5713921440 від 06.06.2019 на рахунок НОМЕР_1 ;
- 50 219,40 грн – переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту згідно з кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021 на рахунок НОМЕР_2 ;
- 6 352,11 грн – оплата страхового платежу за договором страхування № 4735274824-С від 09.03.2021 на рахунок НОМЕР_3 ;
- 650 грн – оплата страхового платежу за договором страхування № 4735274824-KMZ від 09.30.2021 на рахунок НОМЕР_4 ;
- 800 грн – оплата страхового платежу за договором страхування № 4735274824-ЛО від 09.03.2021 на рахунок НОМЕР_3 ;
- 200 грн – оплата за електронний ключ доступу до додатку "SUPPORT.UA", SU4735274824 від 09.03.2021 на рахунок НОМЕР_5 (а.с. 10).
Аналогічні умови та відповідний графік платежів наведені у паспорті кредиту № 5274824 від 09.03.2021, згідно з якими розмір процентної ставки за надання кредиту складає 3 % річних від суми кредиту, що становить 1 798,65 грн, щомісячні проценти нараховуються за процентною ставкою 3 %, загальні – 0,01% (а.с. 10-11).
В матеріалах справи наявна також заява-анкета на отримання послуг в ТОВ "ФК "ЦФР" від 06.3.2021, підписанням якої ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з умовами Внутрішніх правил надання фінансових кредитів TOB "ФК "ЦФР" (надалі – Правила), які розміщені на веб-сайті www.kreditmarket.ua (а.с. 11 зворот).
Анкета-заява, Паспорт кредиту та Кредитний договір були підписані відповідачем власноручним підписом.
Позивачем долучено до матеріалів справи примірник Умов отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК "ЦФР" в редакції від 04.05.2019, затверджених наказом генерального директора № 13 від 04.05.2020 (а.с. 12-15).
На підтвердження виконання умов кредитного договору первісним кредитором щодо перерахування відповідачу кредитних коштів позивач надав виписки по особовим рахункам відповідача за період з 09.03.2021 до 02.10.2025. При цьому у вказаних виписках міститься інформація за період з 17.12.2021 до 25.12.2024 (а.с. 36-117). 
Вказані вище виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 містять дані про призначення платежів, зокрема 17.12.2021 про оприбуткування тіла кредиту за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021 згідно з договором факторингу № 171221 від 17.12.2021 на суму 55 894,64 грн; з 05.01.2022 – про погашення заборгованості за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021, з 02.02.2022 – про перенесення заборгованості з за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021, а також з 20.12.2021 про нарахування процентів за спірним кредитним договором тощо. 
Тобто відомостей про зарахування на рахунки відповідача кредитних коштів безпосередньо в день укладення кредитного договору або протягом наступних 5-ти днів після його укладання вказані виписки не містять. 
17.12.2021 між АТ "ТАСКОМБАНК" (фактор) і ТОВ "ФК "ЦФР" (клієнт) було укладено Договір факторингу № 171221, за умовами якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (п. 2.1. Договору факторингу) (а.с. 16-26).
Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 АТ "ТАСКОМБАНК" набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021 у загальному розмірі заборгованості 56 818,12 грн (а.с. 27).
З платіжної інструкції № 833437008 від 17.12.2021 на виконання умов вказаного вище договору факторингу АТ "ТАСКОМБАНК" здійснило плату ТОВ "ФК "ЦФР" за відступлення прав вимоги у сумі 467 336 417,92 грн (а.с. 28).
Відомостей про надсилання відповідачу повідомлення про відступлення первісним кредитором прав вимог на користь АТ "ТАСКОМБАНК" за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021, із зазначенням реквізитів нового кредитора, суду не надано.
23.10.2024 позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення-вимогу щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021, у загальному розмірі станом на 23.10.2024 – 97 010,84 грн (а.с. 29-31).
Відповідно до наданого АТ "ТАСКОМБАНК" розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 02.10.2025 становить 97 011,48 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. прострочена) – 51 680,93 грн, заборгованості за процентами (у т.ч. прострочена) – 5,14 грн, заборгованості за щомісячними процентами (у т.ч. прострочена) – 45 325,41 грн (а.с. 33-34).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилами ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
У порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Мотиви суду.

Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № 4735274824, укладеного 09.03.2021 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ "ФК "ЦФР". 
Зазначеним договором були визначені його предмет, розмір кредиту, строки та умови повернення кредитних коштів, розмір плати за користування ними та інші умови правовідношення.
Спір стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами.
Договір був підписаний відповідачем власноручним підписом. 
За умовами укладеного договору відповідач мав отримати від первісного кредитора кредитні кошти у загальній сумі 69 755,76 грн, з яких 9 725,60 грн мали бути перераховані на зазначені у п. 1.4 Кредитного договору реквізити на погашення поточної заборгованості відповідача за його діючим кредитним договором № 5713921440 від 06.06.2019; 50 219,40 грн ТОВ "ФК "ЦФР" мало перерахувати на поточний рахунок відповідача за рахунок кредитного договору № 4735274824 від 09.03.2021; 6 352,11 грн, 650 грн та 800 грн мали бути перераховані кредитором на відповідні рахунки ПАТ "СК "ТАС" в рахунок оплати страхових платежів, які були узгоджені сторонами договору; 200 грн – як оплата відповідача за електронний ключ на відповідний рахунок.
У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування – спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).
Як було зазначено у позовній заяві, 09.03.2021 між ОСОБА_1 і ТОВ "ФК "ЦФР" було укладено кредитний договір № 4735274824, відповідно до умов якого відповідач повинен був отримати безготівковим шляхом від первісного кредитора кредит у загальному розмірі 69 755,76 грн.
Разом із цим, позивач АТ "ТАСКОМБАНК" не надав жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані кредитні кошти на поточний рахунок відповідача, в розмірах, що передбачені договором, а відповідач ці кошти отримав. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про перерахування коштів відповідно до умов договору на інші рахунки, зазначені в п. 1.4 Кредитного договору, зокрема на рахунок погашення заборгованості за попереднім кредитним договором відповідача, оплати страхових платежів та за отримання електронного ключа. 
Тобто позивачем не надано жодного документа на підтвердження видачі або перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
З наданих позивачем виписок по особовим рахункам відповідача не убачається, що 09.03.2021 або протягом наступних 5-ти днів на вказані рахунки були зараховані кредитні кошти у визначених договором розмірах. Крім того, вказані виписки містять відомості про рух коштів по рахункам, починаючи з 17.12.2021, тобто після відступлення прав вимоги первісним кредитором позивачу. Виписки по рахунку відповідача, сформовані первісним кредитором – ТОВ "ФК "ЦФР", в матеріалах справи відсутні.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором, до того ж здійснений позивачем, а не первісним кредитором, не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.
У своїй відповіді на відзив, поданій 23.01.2026, позивач зазначає, що перерахування кредитних коштів у сумі 50 219,40 грн відповідачу підтверджується платіжною інструкцією № ТС-242689 від 06.03.2021, копію якої позивач долучив до відповіді на відзив. 
Разом з цим, частиною 1 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).
Положеннями частин 5, 6 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За таких обставин, враховуючи, що вказана вище копія платіжної інструкції всупереч вимогам ст. 83 ЦПК України не була подана позивачем разом з позовною заявою, причин, з яких цей доказ не міг бути поданий у зазначений строк, позивачем не наведено, клопотань про визначення додаткового строку для подання вказаного доказу не заявлено, наданий позивачем 21.03.2026 доказ, а саме – платіжна інструкція № ТС-242689 від 06.03.2021 – судом не приймається.
Суд також зазначає, що відомості про погашення заборгованості, наявні у виписці по особовим рахункам, не є однозначним підтвердженням надання відповідачу кредитних коштів первісним кредитором, оскільки з них неможливо встановити як сам факт надходження кредитних коштів на відповідний рахунок, та і їхній розмір, що у свою чергу унеможливлює здійснення розрахунку заборгованості.
З огляду на викладене, з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази видачі або перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог. Отже, заявлені АТ "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4735274824 від 09.03.2021 у сумі 97 011,48 грн задоволенню не підлягають.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, статтями 509, 525, 526, 530, 546, 549, 626, 628, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України суд –

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ТАСКОМБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТАСКОМБАНК", місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 09806443.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 23 березня 2026 року.

Суддя	Ю.А. Феленко