ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року	справа №380/23863/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові адміністративну за позовом Територіального управління служби судової охорони у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови, 
в с т а н о в и в:
Територіальне управління служби судової охорони у Львівській області (далі – позивач, ТУ ССО) звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач, ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ), в якому просить скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ Батюк М.В. про накладення штрафу ВП №74269966 від 26.11.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані такими обставинами. На виконанні у ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ перебуває виконавчий лист №380/3329/2, виданий Львівським окружним адміністративним судом 08.02.2024, про зобов`язання ТУ ССО у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, починаючи з 19.07.2022 по 20.01.2023 включно. Спірною постановою від 26.11.2025 у ВП №74269966 на ТУ ССО у Львівській області накладено штраф в розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду. Стверджує про протиправність такої постанови, оскільки при її винесенні державним виконавцем належним чином не перевірено факт виконання судового рішення ТУ ССО у Львівській області. Вказує, що у правовідносинах щодо виділення коштів для виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 168 існують певні етапи, які повинні бути здійснені для вирішення цього питання та вирішення яких не входить до компетенції ТУ ССО у Львівській області. Стверджує, що виконання даного судового рішення потребує певного часу та виконання дій, які не залежать безпосередньо від ТУ ССО у Львівській області, яке в межах своєї компетенції вжило вичерпних заходів для вирішення питання щодо виконання вищевказаного рішення суду. На теперішній час склалися об`єктивно обґрунтовані обставини, які не залежать від волі позивача та ускладнюють виконання ним рішення суду. Просить позов задовольнити.
Відповідач проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає в такому. 13.03.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74269966 з примусового виконання виконавчого листа № 380/3329/23, виданого 08.02.2024 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання ТУ ССО у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 24.02.2022 року. Зазначив, що ТУ ССО у Львівській області листом від 28.12.2023 за вих. № 44.7-397 повідомило про часткове виконання судового рішення у справі № 380/3329/23 шляхом проведення нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 24.02.2022, на загальну суму 385 160,14 грн та звернення листами від 20.11.2023 за вих. № 44.07-262/ССО та від 28.12.2023 за вих. № 44.07-396/ССО до центрального органу управління Служби судової охорони як до розпорядника бюджетних коштів другого рівня, який відповідно до затверджених бюджетних асигнувань, уповноважений на отримання бюджетних асигнувань та їх перерозподіл між територіальними управліннями, з проханням збільшити бюджетні асигнування для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди на суму 385160,14 грн. Стверджує, що у листі Служби судової охорони № 01.30-02.2-2232/вн від 21.11.2023 зазначено, що інформація щодо потреби додаткових асигнувань для забезпечення виконання рішень судів надавалися до Державної судової адміністрації України. У державного виконавця Відділу відсутні документальні підтвердження щодо виконання виконавчого документа. За відсутності будь-яких підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, передбачених Законом, а також будь-яких заборон щодо вчинення виконавцем виконавчих дій примусового характеру, а саме накладення штрафу за невиконання рішення, державним виконавцем 26.11.2025 у відповідності до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Ухвалами суду від 15.12.2025 та 17.12.2025 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 
Вимоги ухвали позивачем виконано. 
Ухвалою від 19.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 08.01.2026, яке відкладено на 16.01.2026.
Відповідач у судове засідання 08.01.2026 не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неможливості неприбуття у судове засідання не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та про відкладення судового засідання не подав. 
Суд у судовому засіданні 08.01.2026 заслухав вступну промову представника позивача та оголосив перерву до16.01.2026.
Позивачем 12.01.2026 (вх. №2554) подано заяву про розгляд справи без його участі.
Сторони у судове засідання, призначене на 16.01.2026, не прибули, що зумовило перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Відповідачем 20.01.2026 (вх. №4541) подано відзив на позовну заяву.
Позивачем 20.01.2026 (вх. №4845) подано відповідь на відзив.
Відповідачем 28.01.2026 (вх.№6712) подано клопотання про доручення доказів.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/3329/23 адміністративний позов задоволено повністю та зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, починаючи з 19.07.2022 по 20.01.2023 включно.
Львівським окружним адміністративним судом 08.02.2024 видано виконавчий лист у справі №380/3329/23.
Державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ на підставі заяви стягувача винесено постанову від 13.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74269966 з примусового виконання виконавчого листа №380/3329/23, виданого 08.02.2024 про зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 24.02.2022 року.
Боржником ВП №74269966 є ТУ ССО у Львівській області, якому вказаною постановою надано 10 робочих днів на виконання рішення суду, про що письмово повідомити державного виконавця, надіславши на адресу Відділу документальне підтвердження виконання рішення суду. 
ТУ ССО у Львівській області листом від 24.04.2024 №Вих№44.06-251 у відповідь на отриману постанову повідомило головного державного виконавця, що з метою виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 380/3329/23, територіальним управління Служби судової охорони у Львівській області надіслано лист від 28.12.2023 № 44.07-397/ССО до центрального органу управління Служби судової охорони, як до розпорядника бюджетних коштів другого рівня, який відповідно до затверджених бюджетних асигнувань, уповноважений на отримання бюджетних асигнувань та їх перерозподіл між територіальними управліннями, з проханням збільшити бюджетні асигнування для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди на суму 385160,14 грн. Зазначило, що Службою судової охорони щотижнево опрацьовується та надсилається інформація до Державної судової адміністрації України щодо потреби в коштах за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», для проведення нарахувань та виплати додаткової винагороди відповідно до рішень суду, і після внесення відповідних змін до кошторису Служби судової охорони зазначені асигнування буде призначено територіальним управлінням Служби судової охорони в найкоротший термін. З огляду на вище викладене, керівництвом ТУ ССО у Львівській області, у межах повноважень, вжито всіх можливих заходів для забезпечення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, однак виконання даного судового рішення потребує додаткового часу та виконання дій, які не залежать від ТУ ССО у Львівській області. Виплата коштів на виконання рішення суду буде здійснена негайно після надходження відповідних бюджетних асигнувань.
Листом від 28.12.2023 № 44.07-397/ССО, долученого до листа від 24.04.2024 №Вих№44.06-251, ТУ ССО у Львівській області зверталося до Голови ССО щодо виділення додаткових кошторисних призначень по КЕКВ 2800 в сумі 385160,14 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 380/3329/23, додатком до якого надано розрахунок потреби в коштах співробітнику ТУ ССО у Львівській області підполковнику ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 24.02.2022 по 20.01.2023 з розбивкою по місяцях з одночасною компенсацією ПДФО та відшкодуванням судового збору на загальну суму 385160,14 грн.
Державним виконавцем 26.11.2025 у ВП №74269966 відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду та відсутність в державного виконавця будь-яких документальних підтверджень щодо виконання в повному обсязі виконавчого документа.
Як слідує з описової частини постанови ВП №74269966 від 26.11.2025, державний виконавець, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», визначає таку послідовність виконання боржником рішення у справі: зобов`язання нарахувати грошові кошти та зобов`язання виплатити грошові кошти, а також вказує, що листами від 28.12.2023 № 44.07-397/ССО та від 24.04.2024 №Вих№44.06-251 боржник здійснив розрахунок та сповістив орган вищого рівня про потребу в коштах на виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 в сумі 385160,14 грн.
Попри те, що боржник як на поважну причину невиконання рішення суду посилається на відсутність бюджетних асигнувань, державний виконавець не взяв такі пояснення до уваги, оскільки відсутність бюджетних асигнувань не може бути перешкодою для нарахування грошових коштів.
Невиплата боржником додаткової винагороди на виконання судового рішення у визначений постановою про відкриття виконавчого провадження 10-деннний строк та впродовж наступного часового проміжку аж до 26.11.2025 зумовила прийняття державним виконавцем постанови ВП №74269966 від 26.11.2025 про накладення на ТУ ССО у Львівській області штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. 
Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення штрафу, вважаючи, що така винесена відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», позивач звернувся з цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).
Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Обов`язки і права виконавців визначено статтею 18 Закону №1404-VIII, відповідно до частини першої якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої цієї статті). 
Згідно з пунктами 1, 3, 14, 16 та 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Частиною четвертою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).
Приписами статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З системного аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII слідує, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Надаючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Таку позицію послідовно підтримує Верховний Суд у постановах від 10.09.2019 у справі № 840/3476/18, від 07.11.019 у справі № 420/70/19 та від 15.04.2020 у справі № 811/1324/18.
Судом встановлено, що підставою накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн, є невиконання боржником – ТУ ССО у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №380/3329/23 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 з 19.07.2022 по 20.01.2023 включно.
Позивач зазначає, що ним вжито всіх залежних від нього дій для виконання цього рішення суду, зокрема ще у грудні 2023 року проведено розрахунок належної до виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, розмір якої становить 385 160,14 грн, та про потребу у збільшені бюджетних асигнувань на яку повідомлено центральний орган Служби судової охорони як розпорядника бюджетних коштів другого рівня. Відповідні листи також неодноразово направлялися і до Державної судової адміністрації України. Відсутність бюджетного фінансування унеможливлює виплату розрахованої додаткової винагороди у розмірі 385 160,14 грн, тому ТУ ССО у Львівській області не може виконати повністю судове рішення з незалежних від нього причин.
Даючи оцінку таким доводам позивача щодо неповноти виконання судового рішення 
від 30.11.2023 у справі №380/3329/23 з незалежних від нього причин, суд керується таким.
Згідно зі статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Статтею 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
За приписами статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно з частиною 5 статті 16412 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч Бюджетному кодексу України чи закону про Державний бюджет України на відповідний рік; нецільове використання бюджетних коштів тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від сімдесяти до вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дії, передбачені частиною п`ятою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від вісімдесяти п`яти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 3 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» головним розпорядником бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони є Державна судова адміністрація України.
При цьому, розпорядником бюджетних коштів другого рівня є центральний орган управління Служби судової охорони, а ТУ ССО у Львівській області є розпорядником бюджетних коштів третього рівня.
Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення ТУ ССО у Львівській області можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі.
Судом встановлено, що ТУ ССО у Львівській області на виконання рішення суду від 30.11.2023 у справі №380/3329/23 у грудні 2023 року провело розрахунок належної ОСОБА_1 додаткової винагороди, розмір якої становить 385160 грн 14 к. та з метою виділення коштів для виплати цієї суми звернувся до Служби судової охорони з листом від 28.12.2023 № 44.07-396/ССО, про що як боржник у ВП № 74269966 своєчасно повідомило ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ листом від 24.04.2024 №Вих№44.06-251.
Вказана інформація відображена державним виконавцем в оскаржуваній постанові від 26.11.2025 про накладення штрафу, однак не взята до уваги. 
Також судом із листа Служби судової охорони від 21.11.2023 № 01.30-02.2-2232 встановлено, що відповідно до внесених змін до наказу Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333 «Про затвердження Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету» (наказ Міністерства фінансів України від 30.11.2022 № 400), виконання судових рішень (як у безспірному, так і добровільному порядку незалежно від економічної суті платежу) щодо відшкодування збитків, майнової (матеріальної) та моральної (немайнової) шкоди юридичним та фізичним особам згідно з рішенням суду, інші виплати юридичним та фізичним особам згідно з рішенням суду здійснюються за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Перерахування (сплата) податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також інших податків і зборів, які у встановлених законодавством випадках підлягають нарахуванню/утриманню на/з сум виплат за рішеннями суду, здійснюються також за цим кодом. Видатків на вищезазначену виплату за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» в кошторисі Служби на 2023 рік не передбачено. 
З листа Державної судової адміністрації України від 09.02.2024 № 11-4208/24 суд встановив, що питання щодо додаткової потреби в коштах за бюджетною| програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» знаходиться на постійному контролі ДСА України та розглядається на робочій групі з питань належного фінансування судової влади в Україні при Комітеті Верховної Ради України з питань правової політики з представниками депутатського корпусу та представниками Міністерства фінансів України. Ураховуючи обмеженість фінансового ресурсу, передбаченого ДСА України як головному. розпоряднику бюджетних коштів на 2024 рік за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», рішення судів мають виконуватись у межах передбаченого обсягу видатків за вказаною бюджетною програмою.
Окрім того, як слідує з листів Служби судової охорони №01.30-02.2-1753/вн від 21.06.2024, №01.30-02.2-2184/вн від 07.08.2024 відповідно до розпорядження Служби судової охорони (далі - Служба) від 05.01.2024 № 5/ОД «Про виплату коштів за судовими рішеннями», з метою дотримання справедливого підходу до черговості виплати працівникам Служби коштів за судовими рішеннями в Службі запроваджено єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів на користь працівників Служби в порядку черги, а саме: за датою набуття законної сили рішення суду. Видатки на виконання судових рішень у Службі здійснюються за КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя». Службі затверджено кошторис на 2025 рік за КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя» у сумі 6720,8 тис. грн.
Вказане в сукупності свідчить, що невиплата ОСОБА_1 нарахованої додаткової винагороди у розмірі 385160 грн 14к. станом на дату винесення оскаржуваної постанови органу ДВС зумовлена відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів на ці цілі, що не може вважатися ухиленням від виконання рішення суду.
Верховний Суд сформував і послідовно підтримує правовий висновок, викладений у постановах від 13.08.2018 у справі № 757/29541/14-а, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі № 560/523/19, від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.10.2021 у справі № 360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20, згідно з яким, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Верховний Суд у постанові від 21.01.2020 по справі № 640/9234/19 висновував, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
В силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України такий правовий висновок враховуються судом при вирішенні цієї справи.
Отже, на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону України “Про виконавче провадження” можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Крім цього, встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.
Притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.
За встановлених фактичних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, суд доходить висновку, що ТУ ССО у Львівській області вжило усіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду у справі № 380/3329/23, а невиплата ОСОБА_1 нарахованої додаткової винагороди у розмірі 385160 грн 14 к. станом на дату винесення оскаржуваної постанови органу ДВС зумовлена відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів на ці цілі, що не може вважатися ухиленням від виконання рішення суду. 
Натомість державний виконавець, одержавши від боржника інформацію про причини невиплати нарахованої на виконання судового рішення додаткової винагороди, надав неправильну оцінку такій інформації, що зумовило прийняття постанови від 26.11.2025 ВП № 74269966 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Суд звертає увагу, що накладення штрафу на боржника у такому випадку жодним чином не захищає право стягувача на отримання належних йому до виплати коштів.
При цьому суд зазначає, що встановлені обставини не виключають принципу обов`язковості виконання судового рішення, закріпленого Конституцією України та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши спірну постанову про накладення штрафу, суд дійшов висновку, оскаржувана постанова не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України і вимогам Закону №1404-VI, тому таку постанову слід визнати протиправною та скасувати.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422 грн 40 к., сплаченого за платіжною інструкцією № 32 від 05.12.2025.
Керуючись ст.ст. ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:
Позов Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області (вул. Лесі Українки, 51, с. Малехів, Львівська область, Львівський район, 80383 ЄДРПОУ 43167274) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (пл. Шашкевича 1, м. Львів, 79007, ЄДРПОУ 43317547) про визнання протиправною і скасування постанови, - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.11.2025 ВП № 74269966 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (пл. Шашкевича 1, м. Львів, 79007, ЄДРПОУ 43317547) на користь Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області (вул. Лесі Українки, 51, с. Малехів, Львівська область, Львівський район, 80383 ЄДРПОУ 43167274) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судових витрат у вигляді судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О. П.