ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3979/26 Справа № 179/1044/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус самарійського районного нотаріального округу Алаб`єва Яніна Сергіївна про відновлення становища, яке існувало до порушення права (суддя першої інстанції Ковальчук Т.А.),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до  ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус самарійського районного нотаріального округу Алаб`єва Яніна Сергіївна про відновлення становища, яке існувало до порушення права, в якому просив відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1749938612223), земельну ділянку кадастровий номер 1222355100:03:002:0951 та земельну ділянки кадастровий номер 1222355100:03:002:0952, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
7 липня 2025 року ОСОБА_3 через свого представника Салтисюка Юрія Валерійовича звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо:
-земельна ділянка площею 0,08 та, цільове призначення «для особистого селянського господарства», що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1222355100:03:002:0952 ;
-земельна ділянка площею 0,15 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1222355100:03:002:0951;
-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1749938612223).
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.
Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_5 , та через свого представника ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування всіх обставин справи.
Судом першої інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову по суті та під час постановлення ухвали взагалі не викликано в судове засідання особу, яка правомірно володіє майном на яке в подальшому було накладено забезпечення позову, не надано можливість надати аргументи, пояснення та докази, а стороною позивача під час подання забезпечення позову не надано жодного належного та достатнього доказу, що є предмет спору чи будь-який спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо нерухомого майна на яке було накладено забезпечення позову, не надано доказів того, що такі заходи можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у подальшому.
Вказує, що а ні позивач, а ні його представник не довели суду факт невиконання відповідачем договірних зобов`язань, тобто сам факт не проведення відповідачем розрахунку з позивачем на момент подання даного відзиву не є доведеним судом, та рішення по цивільній справі №179/155/25 про стягнення з ОСОБА_4 будь-яких коштів на користь позивача за договором позики не прийнято, позовні вимоги не задоволено.
03 серпня 2021 року ОСОБА_4 , на підставі договору позики саме грошових коштів, , від 21.07.2021 року та письмової розписки, було особисто отримано від ОСОБА_3 безвідсоткову грошову позику в розмірі лише 200 000 грн. строком до 25 липня 2023 року. Тобто, саме - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1749938612223), земельна ділянка кадастровий номер 1222355100:03:002:0951 та земельна ділянка кадастровий номер 1222355100:03:002:0952, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які ніколи не належали на праві приватної власності ОСОБА_3 , можуть бути, як спірними об`єктами нерухомості, так і саме предметом позову по цивільній справі №179/155/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі лише 200 000 грн. за договором позики, а також по цивільній справі №179/1044/25, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про відновлення становища, яке існувало до порушення прав. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2025 року стала добросовісним набувачем та дійсно фактичним власником спірного майна вартістю майже 1 000 000 грн., що у свою чергу аж у 5-ть разів перевищує грошову суму та надану позику відповідачу ОСОБА_4 , що є не спів розмірним.
Судом не встановлено та фактично не доведено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу вищевказаних об`єктів нерухомості, а також земельних ділянок площею 0,15 га та 0,08 га., в тому числі судом зовсім не взято до уваги інтереси саме законної власниці вищевказаного майна - ОСОБА_5 , права якої порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову .
ОСОБА_2 просила ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_7 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що під час розгляду цивільної справи 179/155/25, Позивачу стало відомо, що позичальник за договором позики ОСОБА_4 , зловживаючи своїми правами, з метою уникнення стягнення з нього заборгованості за договором позики від 03.08.21 року, шляхом можливого стягнення та подальшої реалізації його нерухомого майна та земельних ділянок, 10 та 11 березня 2025 року здійснив відчуження вищезазначених земельних ділянок та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, на користь власної тещі (матері дружини) ОСОБА_5 , на підставі договорів купівлі-продажу.
Вказує, що ОСОБА_4 штучно позбавився права власності на власні майнові права, діючи виключно з метою уникнути можливості примусового стягнення з нього майна в рахунок погашення заборгованості за договором позики.
ОСОБА_7 , просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Адвокат Іванова А.Є. та адвокат Кравцов С.О. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Адвокат Салтисюк Ю.В. у судовому засіданні підтримав свої заперечення та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору.
Між сторонами виник спір з приводу об`єктів нерухомості, якими є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки площею 0,15 га та 0,08 га, які відповідач під час розгляду справи в суді може відчужити. Вказані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких ОСОБА_4 під час розгляду справи щодо стягнення заборгованості за договором позики здійснено відчуження нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Такі висновки зроблені і Великою Палатою Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заходи забезпечення позову у вигляді забороні органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо: земельної ділянки площею 0,08 та, цільове призначення «для особистого селянського господарства», що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1222355100:03:002:0952; земельної ділянки площею 0,15 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1222355100:03:002:0951 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1749938612223). відчужувати чи здійснювати будь-які інші реєстраційні дії із земельними ділянками на нерухомим майном у вигляді будинку, є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.
Крім того, як було встановлено матеріалами справи, що відповідач у справі ОСОБА_4 , після відкриття провадження у справі 21.02.2025 року № 179/155/25 за позовом ОСОБА_3 про стягнення боргу, на підставі договорів купівлі-продажу від 10-11 березня 2025 року здійснив відчуження належне йому майно, земельні ділянки та житловий будинок, що безпосередньо вказує на уникнення можливості у примусовому порядку стягнення з відповідача майна, у випадку задоволення позову та у випадку добровільного виконання такого рішення
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що під час дії обмежень щодо реєстраційних дій стосовного спірного майна ОСОБА_5 не позбавлена права користуватись їм у повному обсязі.
Що стосується доводів представника ОСОБА_5 – ОСОБА_2 про неналежне повідомлення відповідачки про розгляд заяви про забезпечення позву, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки згідно ч.2 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, отже повідомлення про розгляд справи процесуальним законодавством не передбачено.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, а також наведені твердження представника відповідачки щодо існуючого кримінального провадження та заперечення щодо передачі позики в межах даного апеляційного перегляду оцінуються, вказаним доводам повинен надати належну оцінку суд першої інстанції під час розгляду справи по суті.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:          О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2026 року.

Головуючий- суддя         О.В. Халаджи