Справа № 132/2657/25
Провадження № 2/132/101/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

03 квітня 2026 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі головуючого - судді Карнауха Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в місті Калинівці Хмільницького району Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», поданим від його імені представником за довіреністю - Грибановим Денисом В`ячеславовичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад вимог позивача та позицій сторін.
Позов.
До Калинівського районного суду Вінницької області 12.08.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), подана від його імені представником за довіреністю - Грибановим Денисом В`ячеславовичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №6445569 від 10.11.2023 на загальну суму 26 498,75 грн.
Так, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики №6445569 від 10.11.2023 у розмірі 26 498,75 грн та судовий збір у розмірі 3028,00 грн з тих підстав, що відповідач порушив свої зобов`язання, які передбачені договором позики, право грошової вимоги за яким перейшло до позивача.
Позов обґрунтовано такими обставинами:
Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (далі - первісний кредитор, ТОВ «МАНІФОЮ») та ОСОБА_1 10.11.2023 укладено договір позики № 6445569, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер моб. телефону відповідача, про що свідчить п. 9 договору позики, реквізити та підпис сторін.
Згідно із п.п. 2.1 договору позики, за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. 
Відповідно до п.п. 2.5 договору позики, позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті Товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору. 
Підписуючи договір відповідач підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно із ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про Захист персональних даних» (п.п. 8.3.3. п. 8 договору позики).
Згідно із п.п. 9.1 договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле. До того ж, відповідно до п.п. 10.1.5 та п.п. 10.1.6 договору позики відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики.
Між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 11.01.2024 укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Згідно із п. 1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Згідно із п. 1.2 договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до реєстру боржників 3 від 10.04.2024 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26498,75 грн, з яких: 8500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17998,75 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.
Відзив.
До суду 05.09.2025 надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , згідно із яким відповідач просить відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат (судового збору) пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову.
Ці вимоги відповідач обґрунтував тим, що йому нараховано проценти за договором позики №6445569 від 10.11.2023 в розмірі 17998,75 грн. Водночас позивачем не враховано, що відповідач є військовослужбовцем, з 21.12.2022 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Нарахування відсотків за договором суперечить вимогам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». 
Позивач не надав належних та допустимих доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання (первинних бухгалтерських документів) та не подав клопотання про їх витребування судом.
До відзиву ОСОБА_1 долучено довідку військової частини НОМЕР_1 про проходження ним військової служби, копію наказу по стройовій частині командира військової частини НОМЕР_1 , копію посвідчення військовослужбовця.
Відповідь на відзив.
Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» до суду 10.09.2025 надійшла відповідь на відзив представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 , у якому представник позивача просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені судові витрати, серед іншого, з таких підстав.
Відповідно до роз`яснень Національного банку України для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі позичальники мають надати до банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Документом, який підтверджує призив та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Відповідач не надав первісному кредитору жодних доказів на підтвердження того факту, що у нього є право на пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідачем при підписанні кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов кредитного договору, в тому числі і порядку нарахування відсотків, що свідчить про факт погодження відповідача із всіма умовами кредитного договору, враховуючи і нарахування відсотків.
Відповідно до умов кредитного договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитного договору не доведена, при цьому сам відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки». Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.
Заперечення.
До суду 11.09.2025 надійшли заперечення відповідача ОСОБА_1 , у яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат (судового збору) пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову, зокрема, з таких підстав.
У справах про стягнення кредитної заборгованості саме на банк чи іншу фінансову установу покладається обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, визначених договором.
Виписку з особового рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом і могла б підтвердити факт та розмір перерахованих коштів відповідачу, позивачем так і не надано. Клопотання про витребування вказаних доказів від банку чи іншої установи позивачем не заявлялося. Надана позивачем довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не може вважатися належним і допустимим доказом, оскільки: у ній відсутнє призначення платежу; не зазначено підстав здійснення транзакції; не ідентифіковано конкретного отримувача коштів (чи саме відповідач отримав зазначені суми). 
Таким чином, подані позивачем документи не підтверджують факту отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі та на умовах, викладених у позовній заяві, а отже не можуть бути покладені судом в основу рішення. З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, а також правомірності нарахування відсотків за користування кредитом з урахуванням наданих мною пільг як військовослужбовцю.

ІІ. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання сторін.
Позовна заява 12.08.2025 надійшла до суду.
Судом 18.08.2025 отримано відповідь про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 18.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу право подати до суду заперечення на відповідь не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.
Вказана ухвала була надіслана позивачу та його представнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», рекомендованим поштовим відправленням; відповідачу разом з копією позовної заяви направлено за адресою його реєстрацією: АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням. 
Згідно із наявними в справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень АТ «Укрпошта» відповідні матеріали отримано позивачем 01.09.2025, відповідачем - 29.08.2025.
До суду 05.09.2025 надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , згідно із яким відповідач просить відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат (судового збору) пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову.
Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» до суду 10.09.2025 надійшла відповідь на відзив представника позивача за довіреністю Білотіл Ангеліни Григорівни, у якому представник позивача просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені судові витрати.
До суду 11.09.2025 надійшли заперечення відповідача ОСОБА_1 , у яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат (судового збору) пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову.
Будь-яких інших заяв, клопотань, у тому числі, про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін або в порядку загального позовного провадження, від сторін до суду не надходило. Представник позивач у позовній заяві та відповіді на відзив просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без його присутності.
З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 10.11.2023 укладено договір позики № 6445569, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) b94876 (а.с. 6-10).
Згідно із п. 2.1 договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.
Відповідно до положень п.п. 2.3.2 - 2.3.6 договору позики мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума позики: 8500 грн 00 коп. Строк позики: загальний строк - до «24» січня 2024 року (75 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених Розрахунком. Дата надання позики: «10» листопада 2023 року Дата повернення позики: «24» січня 2024 року.
Процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики: акційна процентна ставка, фіксована: 1.99200% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього договору; базова процентна ставка, фіксована: 2.49000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього договору; основна процентна ставка, фіксована: 3.00000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено Розділом 3 цього Договору. Позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_2 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті (п.п. 2.4 - 2.5 договору позики).
Як вбачається зі змісту довідки від 11.07.2025 №2782_250711091710 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) між вказаним товариством та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір на переказ коштів ФК-П-20/05-05 від 2020-07-08. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 10-11-2023 17:17:47 на суму 8500,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 307176618, призначення платежу: Зарахування 8500 грн на карту НОМЕР_2 (а.с. 16).
Між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 11.01.2024 укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 17-20).
Згідно із п. 1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Згідно із п. 1.2 договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 21).
Відповідно до реєстру боржників №3 від 10.04.2024 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26498,75 грн, з яких: 8500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17998,75 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с. 23).
Згідно із розрахунком заборгованості за договором позики №6445569 від 10.11.2023 заборгованість відповідача становить 26498,75 грн, з яких: 8500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17998,75 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с. 24).
Відповідач у своєму відзиві зазначив, що є військовослужбовцем, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 21.12.2022 по теперішній час, вказує, що відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у період дії особливого періоду (воєнного стану) військовослужбовцям забороняється нарахування штрафів, пені, відсотків та інших фінансових санкцій за невиконання або неналежне виконання кредитних зобов`язань.
На підтвердження свого статусу, як військовослужбовця відповідачем до відзиву долучено довідку начальника відділення кадрової роботи військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №622 від 03.09.2025, згідно із якою він перебуває на військовій службі за контрактом у цій військовій частині з 21.12.2022 (наказ КНГУ від 21.12.2022 №190 о/с та командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2022 №21 с/ч) по теперішній час (а.с. 53).
Відповідно до наданої відповідачем копії витягу з наказу № 21 від 21.12.2022 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини з 21.12.2022 (а.с. 54).
З копії посвідчення військовослужбовця серії НОМЕР_3 від 14.02.2024, виданого командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.12.2022 перебуває на військовій службі в Національній гвардії України (а.с. 55-57).
IV. Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
V. Норми права, що регулюють спірні правовідносини, та оцінка суду.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання -правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Згідно із положеннями абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Як вбачається із матеріалів справи, договір укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Відповідно до п.п. 1, 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Отже, підписання договору відповідачем електронним підписом, що було узгоджене сторонами, відповідає вимогам чинного законодавства України, є аналогом власноручного підпису.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Оцінюючи доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що, як на його думку, позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного отримання ним коштів позики, суд враховує, що згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження перерахування коштів позики відповідачу позивачем надано копію довідки від 11.07.2025 № 2782_250711091710 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) між вказаним товариством та ТОВ «МАНІФОЮ», відповідно до якої на підставі договору з ТОВ «МАНІФОЮ» успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 10-11-2023 17:17:47 на суму 8500,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 307176618, призначення платежу: Зарахування 8500 грн на карту НОМЕР_2 (а.с. 16).
Водночас відповідач фактично не заперечував укладення договору позики та отримання на його виконання коштів від первісного кредитора. Будь-яких доказів на спростування обставин укладення договору позики та не отримання коштів за цим договором суду не надав.
Суд бере до уваги, що учасниками спірних правовідносин, за виключенням відповідача, є фінансові, а не банківські установи, нормативно-правове регулювання діяльності яких має свої особливості, зокрема, що стосується вимог до первинної документації. Так, первісний кредитор ТОВ «МАНІФОЮ» не є банком, а тому не відкриває позичальнику рахунок, а лише здійснює перерахування кредитних коштів на вже існуючий рахунок позичальника у банківській установі.
У контексті викладеного судом зважено на те, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі №500/6150/14).
Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20).
Вказуючи на ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження отримання коштів позики, відповідач зазначений договір позики в судовому порядку не оспорював. Належні докази звернення до суду з таким позовом, а також відповідне судове рішення, що набрало законної сили, в матеріалах справи відсутні.
Відтак, суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачем коштів позики на суму 8500 грн за договором позики №6445569 від 10.11.2023, а також факт неповернення цих отриманих коштів позики кредитору (його правонаступнику) у порядку та строки, визначені договором.
Водночас суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по зазначеному вище договору позики з таких підстав.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтями 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
На підтвердження свого статусу, як військовослужбовця відповідачем до відзиву долучено копії: довідку начальника відділення кадрової роботи військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №622 від 03.09.2025; копію витягу з наказу № 21 від 21.12.2022 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині); копію посвідчення військовослужбовця серії НОМЕР_3 від 14.02.2024, виданого командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, згідно із якими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.12.2022 перебуває на військовій службі у військові частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Позивач не надав суду доказів, які б спростовували обставини, наведені в поданих відповідачем копіях документів. Клопотань про витребування таких доказів судом не подав.
При цьому, ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У своїй позовній заяві та відповіді на відзив представники ТОВ «ФК «ЄАПБ» просили розглянути справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.
Таким чином, суд вважає доведеним, що на відповідача, як на військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, з дня початку проходження ним військової служби - 21.12.2022, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів за договором позики, а кредитори (ТОВ «МАНІФОЮ», ТОВ «ФК «ЄАПБ») під час дії особливого періоду не мають права нараховувати йому відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язані їх списати.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14.05.2021 у справі №502/1438/18.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі №642/548/21 виснував, що відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
За наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що станом на 10.04.2024 ОСОБА_1 погашення заборгованості за цим договором не здійснював.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за договором позики №6445569 від 10.11.2023 в розмірі 17998,75 грн задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як військовослужбовець, згідно із п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів в особливий період.
В частині стягнення заборгованості за основною сумою (тілом) позики в розмірі 8500 грн вимоги позивача підлягають задоволенню.
Виходячи з викладеного, встановивши факт укладення між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 договору позики, перерахування відповідачу коштів позики первісним кредитором, відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договром, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині основної суми боргу в розмірі 8500 грн.
При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
VІ. Щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 971,29 грн, виходячи з обрахунку: 8500,00 грн (розмір задоволеного позову) х 3 028,00 грн (розмір сплаченого позивачем судового збору): 26498,75 грн (ціна пред`явленого позову).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за договором позики №6445569 від 10.11.2023 в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) витрати зі сплати судового збору у розмірі 971 (дев`ятсот сімдесят одна) грн 29 коп.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 03.04.2026.

Суддя       Н.П. Карнаух