ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 березня 2026 року
м. Харків
справа № 638/1737/26
провадження № 22-ц/818/2941/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П., 
суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чехової Ольги Олександрівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2026 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 , -
в с т а н о в и в :
02.02.2026 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Чехової О.О. через підсистему «Електронний суд» звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі заробітку (доходу) батька, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2026 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі представник заявника просить скасувати ухвалу та передати матеріали справи для вирішення питання про видачу судового наказу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу посилався на те, що Суд першої інстанції помилково застосував положення частин 6, 7 статті 43 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу. Зазначені норми регулюють обов`язок надсилання копій процесуальних документів у змагальному процесі (позовному, апеляційному, касаційному), однак не враховують правову природу наказного провадження. Наголошує, що обов`язок попереднього надсилання копії заяви боржнику не передбачений нормами, які регулюють наказне провадження.
На підставі ч.1 ст.369 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником до заяви не долучено документу що підтверджує доказ надсилання матеріалів боржнику.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до приписів ст.ст.160, 161 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу передбачені ст. 163 ЦПК України.
Згідно ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви провидачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.
Підстави для відмови у видачі судового наказу визначено ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до п. 1 якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Так, виключним правом стягувача ОСОБА_1 є право на свій розсуд звертатись із заявою через систему «Електронний суд» про видачу судового наказу відносно боржника ОСОБА_2 , незалежно від того, чи є останній користувачем «Електронного суду».
Встановлено, що ОСОБА_1 подала у цій справі суду першої інстанції вищезазначену заяву про видачу судового наказу відносно боржника ОСОБА_2 із додатками саме через систему «Електронний суд».
Як додатки до цієї заяви додані копії відповідних документів згідно з наведеним переліком, при цьому докази надсилання копії заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржнику суду не надавалася.
Разом з тим, вимогами ст. 163 ЦПК України на заявника не покладено обов`язку надання копії заяви про видачу судового наказу та додатків до неї для боржника, як і доказів надсилання копії заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржнику.
Відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Вказаною нормою закону в наказаному провадженні законодавцем не передбачено, що ненадання заявником доказів надсилання копії заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржнику має наслідком відмови суду у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.
Застосування судом першої інстанції у цій справі будь-якої аналогії норм ЦПК України, та зокрема ст.177 ч. 1 п. 2 Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України, яка регулює «Документи, що додаються до позовної заяви», є помилковим.
Процесуальні відносини сторін у цій справі виникли зовсім в іншому провадженні«Наказному» та регулюються іншим розділом ЦПК України, а саме: Розділ ІІ «Наказне провадження» та мають свої особливості.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.
Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чехової Ольги Олександрівни - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2026 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:        Н.П. Пилипчук 

Судді:         О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова