П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/14597/25
Провадження № 22-ц/4815/703/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів: – Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Мельником Андрієм Володимировичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов обґрунтовувала тим, що 15 травня 2018 року сторонами було укладено шлюб, про що Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області зроблено відповідний актовий запис № 627 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилися донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 31.01.2024.
Сторони проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини: доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду мотивовано тим, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня її матеріального забезпечення.
Не погоджуючись із рішенням суду,  ОСОБА_2 , через свого представника – адвоката Мельника Андрія Володимировича оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що матеріалами справи беззаперечно підтверджується, що обидві сторони (позивач і відповідач) постійно проживають за межами України, а саме в Республіці Польща. Позивач умисно ввела суд в оману, зазначивши у позові фіктивну адресу проживання відповідача в м. Рівне, щоб штучно створити підсудність зручному для себе суду. Однак, ст. 29 ЦПК України встановлює виключну компетенцію Верховного Суду у таких спорах для забезпечення права на справедливий суд.
Станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 в добровільному порядку надає кошти на утримання своєї доньки в необхідному для неї розмірі. Для покращення стану здоров`я витрачає кошти на купівлю вітамінів та спеціалізованого харчування для дітей, також між батьками не було конфлікту щодо суми або форми допомоги.
Позивачем не надано жодних доказів про те, що вона зверталася до відповідача з проханням збільшити розмір допомоги або що відповідач відмовив у наданні коштів.
Оскільки ОСОБА_2 добровільно та в повному обсязі виконує обов`язки з утримання доньки, права дитини не є порушеними, а отже, відсутні підстави для звернення до суду з позовом про примусове стягнення.
Просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.
24 лютого 2026 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання або перебування позивача. Норма є спеціальною щодо спорів про аліменти та має на меті забезпечення доступу до правосуддя особі, яка утримує дитину. Факт тимчасового перебування позивача за межами України не припиняє її реєстрації в Україні та не позбавляє права звернутися до українського суду.
Покликається на відсутність письмової домовленості або договору між батьками, що є підставою для судового визначення розміру аліментів.
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін. 
17 березня 2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Мельник А.В. подав письмові пояснення (заперечення) на відзив на апеляційну скаргу. Вказував, що відповідач здійснює приватну медично-стоматологічну практику в Республіці Польща. Середньомісячний дохід відповідача складає близько 22 550 польських злотих. 1/10 частина цього доходу складає 2 255 польських злотих, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 26 790 грн.
Розмір аліментів у розмірі 26 790 гривень щомісяця не просто покриває всі базові потреби дитини, але й забезпечує її всебічний розвиток, лікування, навчання та дозвілля. 
Отже стягнення 1/10 частини усіх доходів відповідача, гарантує дотримання балансу інтересів дитини та платника аліментів.
Просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнення до 1/10 частини всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Оскільки суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, а позивачка при подачі позову не надала відомості про його матеріальний стан, апеляційний суд вважає за можливе долучити надані його представником адвокатом Мельником А.В. дані про заробіток (дохід) ОСОБА_2 до матеріалів справи, надавши їм відповідну правову оцінку.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 31.01.2024 року (а.с. 3).
Як вбачається із матеріалів справи відповідач має в Україні зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 (а.с. 18, 21).
З договору оренди від 19.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 орендує у місті Вроцлав, Республіки Польща, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 80-83).
Згідно довідки Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України № 19/89591-25 від 12.11.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 виїхав з території України 22.12.2021 року, а ОСОБА_1 постійно здійснює в`їзд та виїзд з України протягом 2022-2025 років. (а.с. 99-102)
Оскільки відповідач на час звернення з позовом до суду був зареєстрований у АДРЕСА_1 , позивачка правомірно звернулася до суду за його зареєстрованим місцем проживання.
Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме – довідки Центрального реєстру та інформації про підприємницьку діяльність Республіки Польща, ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, а саме надання послуг медичної та стоматологічної практики (а.с. 85-86).
Відповідно до наданих у розпорядження апеляційного суду виписок з карткового рахунку ОСОБА_2 останній щомісячно перераховує на рахунок позивачки ОСОБА_1 кошти на утримання доньки ОСОБА_5 , у розмірі від 200 до 3000 польських злотих. 
Згідно вимог ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , місцевий суд правильно визначив обставини справи, та те, що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача аліментів на дитину, однак не правильно визначив їх розмір у 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 ..
Апеляційний суд враховує, що станом на 2025 рік розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років становив 2563 грн..
1/10 частини доходу ОСОБА_2 фактично складатиме близько десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (26 473,7 грн).
Враховуючи матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач має щомісячний дохід від медичної практики у розмірі 22 550 польських злотих, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розгляду справи судом першої інстанції складає 264 737 грн, стягнення з нього, за його згодою, аліментів на утримання дитини у розмірі 1/10 частини доходу (26 473,7 грн) відповідатиме засадам розумності та справедливості, з урахуванням вимог ст. 141 СК України щодо рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.
Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, не правильно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ухвалене ним рішення підлягає зміні, а розмір аліментів – зменшенню з 1/4 до 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Мельником Андрієм Володимировичем задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини: доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1/4 до 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач    Шимків С.С.

Судді:   Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.