ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5089/26 Справа № 212/13249/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Швець М.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/13249/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 28 січня 2026 року, яке ухвалено суддею Швець М.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено  28 січня 2026року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі – ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач ОСОБА_1 протягом 3 років 3 місяців, у період часу з 30.10.2001 по 11.04.2005, працював у відповідача гірником та прохідником в шкідливих умовах праці з повним робочим днем у підземних умовах. 
У зв`язку з шкідливими умовами праці, позивач отримав хронічні професійні захворювання.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №131/25/3169/В від 29.08.2025 позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. 
У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань – порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль в попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в плечових, ліктьових і колінних суглобах судоми в нижніх кінцівках, утруднену ходу, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фіз. навантаженні, кашель сухий впродовж доби, який посилюється вранці, головний біль, запаморочення, втому, зниження пам`яті, слуху нудоту, печію. Наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення позивачем больових відчуттів та про необхідність проходження лікування, а також вказує на відсутність у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Тривалий процес лікування позбавляв позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначилося та позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який, в тому числі, не має можливості приділяти належну увагу своїй родині. Крім того, соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження його здоров`я, 400 000 грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 28 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яводчак О.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставнам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не оцінив зміст пункту 17 Акту форми П-4, який прямо встановлює факт впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача. Так, центральним і визначальним доказом у цій справі є Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18.09.2025, форми П-4, складений та затверджений в установленому законом порядку. Відповідно до пункту 117 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337, за результатами розслідування комісія складає Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4. Відповідно до пункту 3 Порядку № 337 хронічне професійне захворювання – це захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно під впливом шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою. Акт форми П-4, відповідно до пунктів 97, 99, 105, 117 Порядку № 337, є офіційним документом державного розслідування, складеним міждисциплінарною комісією під головуванням представника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (органу державного нагляду у сфері охорони праці), до складу якої увійшли: державний інспектор Держпраці, представники медичного закладу, профспілки, Пенсійного фонду, а також представники роботодавця. Акт форми П-4 затверджено т.в.о. начальника Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці С.В. Бланком 18.09.2025, що надає йому статусу офіційного акту державного розслідування. В пункті 17 Акту форми П-4 прямо зазначено: «Також, зазнав впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, працюючи: – 30.10.2001 – 11.04.2005 – гірником, прохідником, шахта «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка». Таким чином, Акт форми П-4 офіційно встановлює, що позивач у період роботи саме на підприємстві відповідача – ВАТ «Суха Балка» – зазнав впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвели до виникнення хронічних професійних захворювань.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
При цьому, представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» – Заклецький В.В., якому Дніпровський апеляційний суд, згідно ухвали суду 06 квітня 2026 року, забезпечив участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та роз?яснив положення ч. 5 ст. 212 ЦПК України щодо ризиків технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, не забезпечив відеозв?язок із судом та клопотань про відкладення судового розгляду до початку судового засідання не надав.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що, згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 (а. с. 9 зворот - 11), з 30.10.2001 року до 11.04.2005 року він працював на посаді гірника, прохідника шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», тобто протягом 3 років і 5 місяців. Після того, з 14.04.2005 року його прийнято до ПрАТ «ЦГЗК», де позивач працював на різних посадах до 27.02.2024, тобто впродовж 18 років та 10 місяців.
Згідно з Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, складеним КНП «Криворізька міська лікарня № 16» Криворізької міської ради (рішення № 125/25/1974/Р від 11.11.2025; а. с. 20-21), позивачу з 18.09.2025 року встановлено 60% втрати професійної працездатності та ІІІ группу інвалідності, бестроково. 
В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.09.2025 року, складеному на ПРАТ «ЦГЗК» комісією, до складу якої входили посадові особи ПРАТ «ЦГЗК» (а. с. 17-19) зафіксовано оцінку умов праці, та, як наслідок, їх шкідливості – виникнення хронічного професійного захворювання у позивача на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 
За таких обставин, суд першої інстанції констатував, що зазначений Акт складений на іншому підприємстві, ніж відповідач, та за участю відповідальних посадових осіб іншого підприємства. Усі наявні в матеріалах справи докази свідчать про шкідливість умов праці на ПрАТ «ЦГЗК» та не свідчать про причинно-наслідковий зв`язок у виникненні професійного хронічного захворювання позивача з його роботою у шкідливих умовах на підприємстві відповідача. В матеріалах відсутні будь-які докази, які підтверджували б негативний вплив на здоров`я позивача роботи саме на підприємстві відповідача – ПрАТ «Суха Балка». Досліджені судом докази у своїй сукупності не свідчать ані про шкідливі умови праці на ПрАТ «Суха Балка», ані про те, що саме це спричинило втрату професійної працездатності у позивача, у зв?язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне. 
Згідно з нормами Конституції України – людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював у період з 30.10.2001 по 11.04.2005 (протягом 3 років 5 місяців) на посаді гірника, прохідника шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка».
20 серпня 2025 року відокремленим підрозділом «Науково-практичний медичний центр професійного здоров?я НУОЗ України імені П.Л. Шупика» позивачеві діагностовано наступні хронічні професійні захворювання: Радикулопатія поперечно-крижова L5-S1 з більш вираженими статико динамічними порушеннями хребта на тлі екструзії диска L4-L5, протрузій дисків L4-L5, L5-S1, стійким та вираженим больовим і м`язово-тонічними синдромами, часто рецидивуючим перебігом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу в поєднанні з періартрозом. колінних суглобів R 1 ст. (ПФ другого ступеня). M54.1 Вібраційна хвороба від дії локальної вібрації другої стадії з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії, частими акроангіоспазмами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів R І ст. (ПФ першого ступеня), деф. артрозом дрібних тканин кісток та трофічними порушеннями на кістках. Т75.2 Сидеросілікоз першої стадії (t/q, 1/1, hi, tb). Легенева недостатність першого ступеня. J62.8 (найменування основного діагнозу та його код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я (МКХ-10). 
Як встановлено в п. 13 Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 18 вересня 2025 року на робочому місці позивача були присутні наступні шкідливі мови праці: згідно із санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці працівника при підозрі у нього захворювання професійного захворювання (відтруєння) від 25.11.2021 № 1162/4.6-11, підготовленим Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, та доповненням до інформаційної довідки від 30.05.2025 № ПС/3.1/10464-25, підготовленого Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, та відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та факторів небезпеки виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умовами прохідника підземної нарізної дільниці № 5 шахти. імені Колачевського ПРАТ «ЦГЗК» ОСОБА_1 : за вмістом пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; за рівнем вібрації місцевої - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; за напруженістю праці - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі». Загальна оцінка - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі». 
У відповідності до п. 17 цього Акту, професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин, зокрема: працюючи з 30.10.2001 по 11.04.2005 - гірником, прохідником, шахта «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення бурового інструменту внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджає їх використованню, через що виконані роботи характеризуються фізичним перевантаженням. Через недосконалість технологічного устаткування та технології підземного видобутку руди, що мали місце порушення системи вентиляції, пилоподавлення та режимів використання гірничошахтного устаткування, протягом тривалої дії підпав під вплив підвищених концентрацій пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та підвищених рівнів виробничої локальної вібрації. 
Згідно до п. 18 Акту, причинами виникнення професійного захворювання у позивача стали: Важкість праці: час перебування в незручній робочій позиції 52,8 % час зміни при допустимому значенні до 25 %; перебування у вимушеній позиції 25,7 % часу зміни при допустимому значенні до 10 %; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, 40 кг при допустимому значенні до 30 кг, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та факторів небезпеки виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248. Вібрація локальна: еквівалентний скорегований рівень віброприскорення на 3 дБ перевищував допустимий рівень та склав 79 дБ при гранично допустимому 76 дБ згідно з ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Хімічні фактори: концентрація кремнієвого діоксиду кристалічного вмісту в пилу від 10 до 70 % у повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму концентрацію в 3,2-6,2 ступеня і складала 6,45-12,46 мг/м? при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м? відповідно до вимог «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту». хімічних речовин у вітрі робочої зони», підтверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 № 1192. 
Отже, роботодавець, у тому числі й ПрАТ «Суха Балка», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №131/25/3169/В від 29.08.2025  позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності (30 % - радикулопатія, 20 % - вібраційна хвороба, 10 % сидеросилікоз) та ІІІ групу інвалідності безстроково. Позивачеві протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження.
На підставі наведеного вище висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем заподіяної йому відповідачем моральної шкоди, є помилковим.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок ушкодження здоров?я на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. 
Отже, з урахування того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60% та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи, безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, справедливим у даній ситуації буде визначення судом розміру моральної шкоди у сумі 300 000,00 грн., й цей розмір відповідачем не спростовано.
Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Попередньою редакцію підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що була чинною до 23 травня 2020 року, передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21, якщо моральну шкоду завдано професійним захворюванням, яке виникло до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №180/683/13-ц, згідно якого не підлягають оподаткуванню суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, заподіяних платникові податків внаслідок спричинення шкоди здоров`ю.
Вирішуючи питання щодо стягнення суми моральної шкоди в частині відрахування податків та інших обов`язкових платежів суд враховує Інформаційний лист Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року за № 04.4-27/79/2024 «Щодо окремих питань судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю».
Враховуючи вищевикладене, суми моральної шкоду саме внаслідок ушкодження здоров`я слід стягувати без урахування утримання податку з доходів і зборів.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 000 грн за подання позовної заяви та 4 500 грн за подання апеляційної скарги, що разом становить 7 500 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, - задовольнити частково. 
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 28 січня 2026 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь  ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров?я на виробництві, 300 000 (триста тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»на користь Держави судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі 7 500 (сім тисяч п?ятсот) гривень 00 (нуль) копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: