ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/286/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І., 
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Лобанов Р.М., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД"
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області
від 27 жовтня 2025 року (повний текст складено 27.10.2025) 
у справі № 916/286/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ"
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД"
про стягнення 5356,03 євро, 3 % річних в сумі 9330,51 грн., пені в сумі 85991,28 грн.

суддя суду першої інстанції: Д`яченко Т.Г
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 11.02.20265, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "ГЛАССРАЙЗ" (далі також – позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" (далі також – відповідач, Завод) про стягнення з останнього: основної заборгованості в розмірі 5 356,03 євро (що станом на дату подачі позову за курсом НБУ складало 233 902,65 грн), 3% річних в сумі 9 330,51 грн., пені в сумі 85 991,28 грн.
У позовній заяві ТОВ “ГЛАССРАЙЗ” було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу – 35 000,00 грн. Разом з тим, позивачем зазначено, що остаточний розмір витрат ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» на професійну правничу допомогу адвоката та докази таких витрат будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду урахуванням вимог ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
В процесі розгляду справи ПрАТ "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" до суду першої інстанції було надано заяву про зменшення пені та 3% річних.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.05.2025 у справі №916/286/25 (суддя Д`яченко Т.Г.) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" задоволено повністю.
При цьому, у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних судом першої інстанції було відмовлено.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у даній справі було частково задоволено апеляційну скаргу ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД» та змінено рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2025 у справі №916/286/25 в частині стягнення 85 991,28 грн. пені шляхом викладення цієї частини вказаного рішення в наступній редакції: “Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" 8 599,13 грн пені. У стягненні 77 392,15 грн. пені - відмовити”. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 05.05.2025 у справі №916/286/25 було залишено без змін. 
13.05.2025 ТОВ "ГЛАССРАЙЗ" звернулось до Господарського суду Одеської області із клопотанням про стягнення з відповідача на користь позивача 35 000,00 грн., понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, до якого додані відповідні докази.
ПрАТ "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" просило місцевий господарський суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, заявлений позивачем, посилаючись на те, що заявлені витрати є неспівмірними із: складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (відповідач зазначив, що справа не є складною, а підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), а також, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Відповідач зауважив, що також в мережі Інтернет знаходиться велика кількість зразків позовних заяв та онлайн калькуляторів, які автоматично розраховують інфляційні втрати, суму пені та 3% річних. З огляду на зазначені обставини, Завод переконаний, що у позивача не було необхідності на звернення до адвоката за наданням професійної правничої допомоги. Водночас, ПрАТ "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" звернув увагу на те, що до заяви про стягнення судових витрат не додано доказів фактичної оплати позивачем цих витрат на користь адвоката (платіжних інструкцій, касових ордерів, інш.). Крім того, на переконання відповідача, участь представника позивача в судових засіданнях становила незначну кількість часу. Враховуючи наведене, відповідач просив суд визначити розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у справі №916/286/25 (суддя Д`яченко Т.Г.) клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛАССРАЙЗ» (вх. №ГСОО 2-737/25 від 13.05.2025) про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАССРАЙЗ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині заяви – відмовлено. 
У вказаному додатковому рішенні суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту надання йому правничої допомоги, але, врахувавши заперечення відповідача щодо розумності заявленого позивачем розміру відповідних витрат, дійшов висновку про те, що заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 грн, слід обмежити до 20 000,00 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області 27.10.2025 у справі №916/286/25 та ухвалити нове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, які були викладені ПрАТ "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" у клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яка була надана позивачем в суді першої інстанції.
Зокрема, відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано доказів, що свідчать про оплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Апелянт зауважує на тому, що відповідні витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідач вказує на те, що дана справа є типовою та нескладною, у зв`язку з чим підготовка позовної заяви не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи; також апелянт знов наполягає на тому, що позивач мав отримати всю необхідну йому інформацію у мережі Інтернет для звернення до суду без необхідності одночасного звернення за наданням правової допомоги.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 17.11.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у справі №916/286/25 та призначено її розгляд на 11.02.2026 об 11:00 год. Крім того, вказаною ухвалою продовжено розгляд апеляційної скарги відповідача на розумний строк; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено сторонами про їх право подати до суду у встановлений строк будь-які заяви та клопотання процесуального характеру.
ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, відзив суду апеляційної інстанції не надало, проте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання 11.02.2026 з`явився представник ПрАТ "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД", який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване додаткове рішення – скасувати, з прийняттям нового рішення, яким зменшити витрати на правничу допомогу позивача до 5 000,00 грн.
Представник ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» у судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні 11.02.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені додаткового рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За положеннями ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Згідно ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). 
Як зазначає позивач, у зв`язку із розглядом позовної заяви в суді першої інстанції, з боку ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. 
Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (вказана позиція також відображена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15ц).
Положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (також див. постанови Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №16/2598/19, від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).
Підсумовуючи наведене апеляційна колегія звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18.
Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.
У даній справі на підтвердження понесення судових витрат у сумі 35 000,00 грн. ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» подало до суду наступні документи:
1) Договір про надання правової допомоги від 01.07.2022 №б/н (далі – Договір), укладений між ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» (Клієнт) та адвокатом Шарковою Наталією Робертівною (далі - Адвокат), за умовами якого за дорученнями Клієнта, Адвокат бере на себе зобов`язання надавати ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» правову допомогу, у тому числі – в судах, за що Клієнт має сплачувати Адвокату відповідну плату.
За положеннями п. 5.1 Договору, Клієнт сплачує Адвокату плату у розмірі та порядку , що визначаються додатковою угодою до цього Договору.
Договір укладений до 31.12.2027 року.
Отже, відповідно до вказаного Договору про надання правової допомоги, сторонами узгоджено, що вид та обсяг відповідних послуг Адвоката надається Клієнту за окремими дорученнями та оплачується, виходячи із вартості, встановленої у додатковій угоді, що укладається, згідно з таким дорученням.
2) 03.02.2025 між Клієнтом та Адвокатом була укладена Додаткова угода №7 до Договору про надання правової допомоги від 07.07.2022, відповідно до якої Адвокат надає Клієнту правову допомогу у судовій справі №916/286/25, шляхом представництва ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» в Господарському суді Одеської області.
При цьому, до обов`язків Адвоката в межах даної справи входить: підготовка заяв по суті, заяв процесуального характеру, письмових пояснень та будь-яких документів, які будуть подаватись до суду першої інстанції від імені Клієнта; збір доказів, вивчення судової практики, ознайомлення з матеріалами справи та доказами, наданими іншими учасниками справи; надання усних та письмових консультацій Клієнту стосовно даної справи, участь Адвоката в судових експертизах (за потреби) та судових засіданнях, незалежно від часу, протягом якого будуть тривати ці судові засідання, включаючи час підготовки до судових засідань та час, витрачений Адвокатом на дорогу до суду та у зворотному напрямку (п.1.1 Додаткової угоди).
За вказані послуги Клієнт сплачує Адвокату 35 000,00 грн.
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, оплата наданих послуг відбувається на підставі підписаних сторонами актів (акту) приймання-передачі послуг правового характеру.
Зазначені Договір про надання правової допомоги та Додаткова угодо до нього підписані Сторонами без жодних зауважень та скріплені печатками останніх.
3) 06.05.2025 між ТОВ “ГЛАССРАЙЗ” та адвокатом Шарковою Наталією Робертівною складено та підписано Акт приймання-передачі послуг правового характеру, наданих за Договором про надання правової допомоги від 01.07.2022, за яким, в межах виконання умов цього Договору та Додатковой угоди від 03.02.2025 до Договору від 01.07.2022 щодо судової справи №916/286/25, Адвокатом надано, а Клієнтом прийнято наступні послуги:
- підготовка та подача до Господарського суду Одеської області позовної заяви;
- вивчення судової практики та правових позицій Верховного Суду в аналогічних правовідносинах;
- зустрічі з Клієнтом, доведення йому правової позиції Адвоката, усне консультування Клієнта; 
- Збір доказів, що стосуються предмету спору у справі №916/286/25, в тому числі шляхом направлення адвокатських запитів;
- ознайомлення із заявами по суті, доказами та додатковими поясненнями, наданими відповідачем до матеріалів справи №916/286/25;
- підготовка відповіді на відзив ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД» та його направлення до суду та до відповідача;
- підготовка інших заяв процесуального характеру та їх подача до суду;
- участь Адвоката у судових засіданнях під час розгляду справи №916/286/25.
4) Матеріали справи свідчать, що представництво інтересів позивача в суді першої інстанції здійснював адвокат Шаркова Наталія Робертівна, яка діяла на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВН №1303046 від 15.11.2023 (т. 1 а.с. 11), виданому на підставі Договору від 01.07.2022. 
Матеріали справи містять докази написання адвокатом Шарковою Н.Р. процесуальних документів в ході судового розгляду справи №916/286/25, а саме: позовної заяви, заяви про витребування доказів від 28.02.2025 (яке було задоволено судом першої інстанції), відповідь від 14.03.2025 на відзив відповідача, який був наданий Заводом на позов Товариства, заперечення на заяву Заводу про зменшення пені та 3% річних. Крім того, матеріали справи свідчать, що Адвокатом в межах розгляду справи №916/286/25 направся адвокатський запит від 21.02.2025 на адресу Головного управління ДПС в Одеській області.
Участь адвоката Шаркової Н.Р. у судових засіданнях в суді першої інстанції підтверджується наявними у матеріалах даної справи протоколами судових засідань.
Тобто, Адвокатом виконані взяти на себе відповідні зобов`язання, які відображені в Акті наданих послуг від 06.05.2025.
Таким чином, позивачем надано належні докази в підтвердження факту надання йому Адвокатом послуг в Господарському суді Одеської області на суму 35 00,00 грн, яка є узгодженою сторонами, що є підставою для її розподілу за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, з огляду на позицію апелянта, судова колегія наголошує на тому, що зазначена сума є фіксованим розміром адвокатської винагороди, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.
У зв`язку з цим, апеляційний суд зазначає, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених Договором умов платежу - конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання Договору правової допомоги й призвели до настання відповідних умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
У разі погодження між Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та Клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги Клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вказує, що у даному випадку фіксований розмір гонорару, погоджений між Клієнтом та Адвокатом у Додатковій угоді №7 від 03.02.2025 до Договору про надання правової допомоги від 01.07.2022, означає те, що у разі настання визначених таким Договором умов платежу – конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання умов Договору та призвели до настання відповідного результату (задоволення позову), не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між Клієнтом та його Адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом Шарковою Наталією Робертівною час на надання послуг правничої допомоги.
Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не надано до суду доказів фактичної оплати послуг Адвоката, то судова колегія звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Вказане підтверджується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.05.2024 у справах №227/2301/21, №206/4841/20, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та застосована Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 19.01.2022 у справі №910/789/21.
Водночас, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20.
Колегія суддів звертає увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Наведена правова позиція викладена у постанові ОП КГС у складі ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 виснувала про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Так, частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.
Однак, у такому випадку (заявлення клопотання про зменшення судових витрат на адвоката) на сторону (у цьому разі – відповідача) покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Так, судова колегія вказує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності відповідного заперечення сторони або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Як зазначалось вище, відповідач в суді першої інстанції заявив клопотання про зменшення суми судових витрат, яка підлягала відшкодуванню за результатом розгляду справи, посилаючись, у тому числі на те, що заявлена сума адвокатських витрат є надміру завищеною.
Суд першої інстанції, з огляду на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду Адвокатом документів, враховуючи наведену Заводом позицію щодо суми заявлених позивачем адвокатських витрат, з урахуванням принципу співмірності витрат на оплату послуг Адвоката, частково задовольнив відповідне клопотання відповідача і відшкодування витрат ТОВ «ГЛАССРАЙЗ» на професійну правничу допомогу було зменшено до 20 000,00 грн.
Проте, ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД» також не погодилось і з наведеною сумою, що призначена судом першої інстанції до стягнення, у зв`язку з чим оспорює останню в суді апеляційної інстанції та просить суд ще зменшити відповідну суму - до 5 000,00 грн.
При цьому, свою позицію відповідач обґрунтовує відсутність доказів фактичної оплати позивачем відповідних послуг адвоката. Проте, як зазначалось вище, процесуальним законодавством встановлено та підтверджено сталою позицією Верховного Суду, що витрати на професійну правову допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. 
У даному випадку ТОВ “ГЛАССРАЙЗ” доведено розмір суми адвокатських витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача (з урахуванням часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення первісно зазначеної позивачем суми адвокатських витрат).
Щодо посилання апелянта на те, що позивач мав можливість отримати всю необхідну йому інформацію у мережі Інтернет для звернення до суду без необхідності звернення до Адвоката, то судова колегія відхиляє таке посилання Заводу, оскільки відповідне звернення сторони за професійною правничою допомогою є правом такої сторони, яке встановлено ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.
Таке звернення є необхідним для забезпечення відповідній особі можливості саме ефективно захистити свої права в суді.
Вказане підтверджується і діями самого відповідача, який також звернувся за допомогою до професійного адвоката – Лобанова Романа Миколайовича, який представляв інтереси ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД» в суді першої інстанції та представляє інтереси останнього і зараз – на стадії апеляційного перегляду рішень місцевого господарського суду, не зважаючи на те, що як стверджує відповідач, у мережі Інтернет є достатньо зразків процесуальних документів та кількості практики з аналогічних спорів, що також надавало можливість Заводу обійтися без професійного адвоката під час розгляду даної справи.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що доводи апелянта, з урахуванням вже здійсненого зменшення адвокатських витрат судом першої інстанції, не спростовують обставин, встановлених судом, а є наданням своєї суб`єктивної оцінки рівню складності тієї чи іншої господарської справи.
Не погоджуючись і зі зменшеним розміром адвокатських витрат, відповідач в своєї апеляційній скарзі лише цитує загальні норми процесуального права та позицію Верховного Суду щодо надмірності сум судових витрат, які заявляються сторонами у судових справах, проте, свою позицію позивач жодним чином не доводить конкретними фактами, виходячи з обставин саме даного спірного випадку.
Апеляційна скарга ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД» взагалі не містить будь-яких підстав, які могли би дозволити суду апеляційної інстанції дійти висновку про надмірність визначеної судом першої інстанції суми, що підлягає стягненню з відповідача, у якості відшкодування витрат на правничу допомогу, які поніс позивач.
Так, апелянтом не надано жодного належного доказу того, що сума у 20 000,00 грн є у даному випадку неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №22/1964/21).
Апелянтом не зазначається про будь-яку необ`єктивність додаткового рішення, що оскаржується; не наводиться жодного порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при винесенні відповідного додаткового рішення; доводи, викладені в апеляційній скарзі правильність висновків місцевого господарського суду не спростовують, а полягають лише у незгоді відповідача із сумою, яка визначена судом першої інстанції для стягнення.
Крім того, апелянт, заявляючи, що сума витрат на правничу допомогу у межах справи №916/286/25 має дорівнювати 5 000,00 грн., не надає жодних пояснень, чому саме таку суму він вважає належної до стягнення.
Таким чином, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги ПрАТ «ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД» з огляду на те, що наведені доводи відповідача є лише припущеннями останнього, що трактуються на власну користь.
Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що у даному випадку саме невиконання Заводом прийнятих на себе зобов`язань за Договором поставки від 01.11.2023 №01-11 П в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар змусили позивача прийняти рішення щодо подачі позову до суду, наслідком чого стало звернення Товариства до Адвоката за правовою допомогою та, відповідно, понести вищезазначені витрати.
При цьому, ураховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, виходячи з характеру спірних правовідносин, приймаючи до уваги виконаний у даній справі Адвокатом обсяг робіт, ціну позову тощо, суд зазначає, що присуджена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн (з урахуванням зменшення судом заявленої відповідачем суми адвокатських витрат) є обґрунтованою порівняно зі складністю справи та обсягом наданих Адвокатом послуг.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача та стягнення на користь ТОВ “ГЛАССРАЙЗ” витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. є законним та обґрунтованим.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне додатково зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.
У даному контексті судова колегія вказує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).
Отже, аргументи апелянта про необґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції під час апеляційного перегляду останнього не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у справі №916/286/25, яке прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, задоволенню не підлягає, а вказане додаткове рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ВИНОРОБНИЙ ЗАВОД" залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у справі №916/286/25 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 16.02.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.