ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/12343/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року (суддя Рищенко Андрій Юрійович) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування додаткової грошової допомоги по пораненню ОСОБА_1 за період з квітня 2024 року по червень 2024 року в розмірі 100 тис. грн включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , додаткової грошової винагороди у зв`язку з ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ з квітня 2024 року по червень 2024 року в розмірі 100 тис. грн включно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках пов`язаних з лікуванням за період з квітня 2024 року по червень 2024 року включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках пов`язаних з лікуванням за період з квітня 2024 року по червень 2024 року, з урахуванням виплачених сум.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 у спірний період проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою № 957 від 17.05.2024 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), солдат ОСОБА_2 24 квітня 2024 року отримав: МВТ. Вогнепальне уламкове сліпе поранення правої гомілки з наявністю металевого уламку у м`язових тканинах. Опік лівої стопи та гомілки (1,5%) І-І ст. Акубаротравма. Гостра сенсоневральна приглухуватість. Перелом кісток носа. Контузія, стороннє тіло кон`юктиви правого ока. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини (а.с. 23 на зв.).
У період з 26.04.2024 по 03.05.2024, з 03.05.2024 по 17.05.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. І.І. Мечникова, що підтверджується випискою із медичної карти хворого (а.с. 33-35)
Відповідно до довідки ВЛК № 629/99 від 17.05.2024 ОСОБА_2 потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів (а.с. 27).
У період з 20.06.2024 по 25.06.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти хворого (а.с. 31). 
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2025 № 22 ОСОБА_2 з 30.01.2025 виключений зі списків особового складу частини, знятий з усіх видів забезпечення з 30.01.2025, з продовольчого забезпечення за нормою № 1 (каталог) з 31 січня 2025 року та направлено для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (а.с. 21). 
Позивач вважає, що військові частини допустили протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати йому належних сум винагороди за період з квітня 2024 року по червень 2024 року, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Щодо строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини першої і другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025 визнано неконституційними із дня ухвалення цього Рішення положення частини 1 статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Враховуючи такі зміни законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що законодавець не обмежив будь-яким строком право на звернення з відповідним позовом особу, яка продовжує перебувати на публічній службі в органі (відомстві), з яким виник спір.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2025 № 22 позивача направлено для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_3 , тобто ОСОБА_2 продовжив проходити військову службу, а відтак строк звернення до суду з цим позовом не пропущений. 
Щодо суті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 1-1 постанови Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (отримання позивачем поранення), на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань;
Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). 
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених положень постанови уряду вбачається, що право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, мають військовослужбовці, які перебувають у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Наявні в матеріалах справи докази в повній мірі підтверджують право позивача на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, оскільки у період з квітня 2024 року по червень 2024 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. 
Крім того довідкою ВЛК № 629/99 від 17.05.2024 визначено потребу у відпустці для лікування після поранення.
З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустках, пов`язаних з лікуванням, за період з квітня 2024 року по червень 2024 року включно, право на яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року в адміністративній справі № 160/12343/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 14 квітня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 14 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров