Номер провадження: 22-ц/813/6700/25 
Справа № 523/12158/25
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черненко Микола Олександрович
на ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 07 липня 2025 року
за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи, короткий зміст вимог

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Пересипського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: нежитлове приміщення 101-А, загальною площею 41,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2433161451101, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .
Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Веровського Олександра Володимировича про забезпечення позову шляхом накладення заборони на здійснення будь-яких реєстраційних дій, направлених на відчуження та або зміну призначення нежитлового приміщення 101-А за адресою м. Одеса, вул. Академіка Сахарова, буд. 38; накладення заборони на будь-які поділ/реконструкцію/переобладнання/перебудови та або здійснення будь-яких реєстраційних дій внаслідок поділу/реконструкції/переобладнання/перебудови нежитлового приміщення 101-А за адресою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 07 липня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Веровського Олександра Володимировича про забезпечення позову – задоволено частково.
Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна нежитлового приміщення 101-А, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонено проводити поділ, реконструкцію, переобладнання, перебудови нежитлового приміщення 101-А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду вмотивована тим, що на даний час існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а незабезпечення позовних вимог на даній стадії розгляду справи може ускладнити подальший розгляд справи по суті, та може позбавити позивача на ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черненко М.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість, безпідставність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 523/12158/25 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивачем станом на дату звернення із позовом, що розглядається не надано будь-яких достовірних та належних доказів наявності спору між ним та відповідачами.
Стороною скаржника, акцентується увага на тому, що вперше про наявність будь-яких претензій позивача до них та до відповідачів вони дізнались випадково, після відкриття судом провадження по цій справі 01.07.2025 р., з відомостей електронного сервісу «ДІЯ». Будь-яких звернень, претензій, скарг, пропозицій від позивача щодо предмету цієї справи скаржник, і наскільки йому відомо, інші співвласники нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , до 01.07.2025 р. ніколи не отримували.
Крім того, зауважується, що позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідачі знали про відсутність у громадянина ОСОБА_5 законних підстав для здійснення ним відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна. Враховуючи наведене, а також з аналізу наданих позивачем по справі доказів, очевидним є та обставина, що відповідачі є добросовісними набувачами об`єкта нерухомого майна, що є предметом позову, адже вони: не знали та не могли знати про відсутність у громадянина ОСОБА_6 права здійснювати відчуження об`єкта нерухомого майна, що є предметом позову; придбали об`єкт нерухомого майна, що є предметом позову, на підставі відплатного договору купівлі-продажу.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 адвокат Веровський О.В. подав на неї відзив, в якому зазначається, що доводи апеляційної скарги не обґрунтовують наявність підстав для скасування ухвали Пересипського районного суду м. Одеси від 07.07.2025 про забезпечення позову у справі № 523/12158/25, яка є законною та обґрунтованою і повинна залишатися чинною.
У відзиві зазначається, що судом першої інстанції цілком законно та обґрунтовано вжито заходів забезпечення позову, оскільки вжиттям таких заходів забезпечується виконання рішення суду у разі задоволення позову позивача про витребування майна.
Щодо доводів про добросовісність відповідачів зазначається, що позов вмотивовано тим, що витребувано майно вибуло з володіння власника, не з його волі, і згідно ст. 388 ЦК України, у такому випадку майно може бути витребувано навіть у добросовісного набувача.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат Черненко М.О. підтримав доводи поданої ними апеляційної скарги, просив її задовольнити з зазначених у ній підстав.
Представник ОСОБА_2 адвокат Веровський О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу про забезпечення позову залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. 
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку осіб що з`явились, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

24 червня 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Пересипського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: нежитлове приміщення 101-А, загальною площею 41,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2433161451101, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .
Як вбачається зі змісту позовної заяви, 04.03.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним інноваційним банком «Укрсиббанк» було укладено Кредитний договір № 11309823000, згідно умов якого Банк надав, а ОСОБА_2 зобов`язалась до 05.03.2029 року повернути позичкову заборгованість в сумі 706000,00 доларів США, та сплатити проценти.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором 04.03.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., за реєстровим № 575, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2433161451101) за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 41,1 кв.м.
13.08.2021 року право власності на належну позивачу квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 , за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59832980, прийнятим державним реєстратором Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А., зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрдебтПлюс».
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 22.02.2022 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_8 , який діяв від імені ТОВ «УкрдебтПлюс» квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається в цілому з однієї житлової кімнати, загальною площею 41,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м.
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_6 належить на праві власності закінчений будівництвом об`єкт, нежитлове приміщення загальною площею 41,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .
У 2022 році до Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 було подано позов про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 59832980, прийняте державним реєстратором Южненської міської ради Одеського району Одеської області Петренко А.А. від 13.08.2021 року та витребування у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , належну їй на праві власності квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2433161451101) за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 41,1 кв.м.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13.03.2025 р. у справі 523/8946/22 (додається до позову) позовні вимоги були задоволені частково та було витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 41,1 кв.м.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2024 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення під № 101-А за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це є порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […]
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору і як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Крім того, при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення під № 101-А за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв.м та заборони проводити поділ, реконструкцію, переобладнання, перебудову вказаного нежитлового приміщення, без обмеження/позбавлення відповідачів права особистого користування зазначеним об`єктом, є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Колегією суддів, враховано практику ЄСПЛ щодо критеріїв, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, та принципу пропорційності при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном, та взято до уваги як права позивача, на захист якого вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу. Апеляційний суд пересвідчився щодо наявності спору з`ясував обсяг позовних вимог, і вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що під час дії обмежень стосовного спірного майна, відповідачі не позбавлений права користуватись ним у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність судового рішення в апеляційній скарзі не наведено.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 07.07.2025 про забезпечення позову - слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Черненко Микола Олександрович, залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький