П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/30053/25	
Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просила:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 у переведенні її з 1.07.2025р. з пенсії за віком відповідно до ЗУ від 9.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ЗУ від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області перевести ОСОБА_1 з 1.07.2025р. з пенсії за віком відповідно до ЗУ від 9.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ЗУ від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців в органах місцевого самоврядування з 20.08.1986р. по 27.07.2002р. та з 18.11.2010р. по 15.06.2017р., обчисливши таку пенсію як особі, яка станом на 1.05.2016р. мала стаж роботи на посаді, віднесеній до категорій посад державної служби більше 20 років, виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображених у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачка вказує, що неодноразово зверталась до органу ПФУ із заявою, у якій просила перевести її на пенсію відповідно до ЗУ «Про державну службу».
Однак, пенсійний орган відмовляв у переведенні позивачки на пенсію відповідно до ЗУ «Про державну службу», мотивуючи відмову відсутністю необхідного страхового стажу на посадах державної служби станом на 1.05.2016р..
Позивачка вважає відмову пенсійного органу протиправною, а тому звернулась до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 у переведенні її з 1.07.2025р. з пенсії за віком відповідно до Закону України від 9.07.2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу».
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 484,48грн.. 
Не погодившись із даним судовим рішенням ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи (служби) позивача на посаді секретаря Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу».
Більш того, на момент набрання чинності ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VІІІ, 1.05.2016р. позивачка обіймала посаду секретаря Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області.
Відтак, позивачем дотримані всі умови, які визначені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для призначення їй пенсії за віком на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.
За таких підстав, суд дійшов висновку, що відмова ГУ ПФУ в Одеській області у здійсненні ОСОБА_1 переходу на пенсію за віком згідно ЗУ «Про державну службу» є протиправною.
При цьому, суд вказав, що дотримання позивачем під час звернення із заявою про перерахунок пенсії, інших вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, положень Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою КМУ від 14 вересня 2016р. №622, пенсійним органом не перевірялось.
Таким чином, суд вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 19.05.2015р. отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
21.02.2023р. позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, в якій просила переглянути розмір її пенсії з дати звільнення з 15.06.2017р., так як вона працювала та не отримувала пенсію як особа місцевого самоврядування (а.с.10).
Листом від 22.03.2023р. №6051-5257/М-02/8-1500/23 ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено, що оскільки відсутній необхідний стаж на посадах державної служби станом на 1.05.2016р., то немає підстав для переходу на пенсію за віком згідно із Законом №889 (а.с.11).
12.08.2025р. представник позивачки звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, у якій просив перевести ОСОБА_1 з 21.02.2023р. (дати первісного звернення) на пенсію за віком відповідно пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та статті 37 Закону №3723- XII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посаді секретаря сільської ради, віднесеної до категорій посад державних службовців в органах місцевого самоврядування з 20.08.1986р. по 27.07.2002р. та з 18.11.2010р. по 15.06.2017р..
Листом від 19.08.2025р. №1500-0307-8/140178 ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено, що за документами пенсійної справи ОСОБА_1 , стаж роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців, складає 14 років 10 місяців 15 днів (до стажу державної служби можливо врахувати лише період з 20.08.1986 по 4.07.2001). Час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 до 4 липня 2001 року, тобто на дату набрання чинності ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування». Оскільки заявниця на день набрання чинності Законом №889 має менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723, і на день набрання чинності Законом №889 (1.05.2016р.) не обіймала посади державної служби маючи не менш 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723, підстав для переходу на пенсію за віком згідно Закону №889 немає (а.с.13).
Не погодившись із відмовою відповідача, позивачка звернулась до суду.
Перевіряючи правомірність та законність дій відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 6 ч.1 ст.92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України «Про державну службу» №889-VIII (далі – Закон №889-VIII), п.2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого передбачено, що ЗУ «Про державну службу» №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10, 12 розділу XI Закону №889-VIII.
Відповідно до ч.1 ст.37 ЗУ від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно із п.10 розділу XI Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМУ, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМУ, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, колегія суддів вказує, що після 1 травня 2016р. (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пп.10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Механізм обчислення стажу державної служби згідно з вказаним законом визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженому Постановою КМУ від 25.03.2016р. №229 (далі - Порядок №229).
Пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
До набрання чинності Законом №889-VІІ чинними були ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ (втратив чинність крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ Закону №889-VІІІ) та Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений Постановою КМУ від 3.05.1994р. №283 (далі - Порядок №283).
У пункті 2 Порядку №283 було передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст14 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (2493-14), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.14 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, п`ята категорія - посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост; шоста категорія - посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Крім того, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019р. у справі №530/1812/16-а, відповідно до яких, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493, зараховується до стажу державної служби.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачка у періоди з 20.08.1986р. по 27.02.2002р. та з 18.11.2010р. по 15.06.2017р. працювала на посаді секретаря Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт роботи ОСОБА_1 на посадах в органах місцевого самоврядування протягом спірних періодів, які підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Відтак, колегія суддів зазначає, що станом на 1.05.2016р. позивачка обіймала посаду державної служба та її стаж складав понад 20 років, відтак вона набула право на призначення їй пенсії відповідно до Закону №3723.
З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відмова ГУ ПФУ в Одеській області у здійсненні ОСОБА_1 переходу на пенсію за віком згідно із ЗУ «Про державну службу» №3723-ХІІ є протиправною.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту порушених прав позивачки, з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, є зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко