ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 2-466/11
Провадження № 22-ц/820/944/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю представника апелянтки ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області в складі судді Васільєва С.В. від 06 лютого 2026 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Хмельницький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У січні 2026 року ОСОБА_2 , звертаючись з вказаною заявою до суду, вказувала, що ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області у справі № 2-466/11 від 22.09.2025 року, замінено стягувача ПАТ АТ «Укргазбанк» на правонаступника - ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 63825267 (боржником у якому є ОСОБА_2 ) з примусового виконання виконавчого листа Красилівського районного суду Хмельницької області № 2-466/2011 від 10 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту 55723,54 доларів США та 10613,49 грн., а також 1700 грн. судових витрат і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи .
Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 досягнута згода щодо добровільного погашення боргу по кредитному договору, 09 грудня 2025 року вони уклали додатковий договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 1-2008/81/22 від 11.07.2008 року. 
Після сплати визначеної додатковим договором суми боргу ОСОБА_3 видала їй розписку про отримання коштів в рахунок оплати заборгованості за кредитним договором № 1- 2008/81/22 пвм від 11.07.2008 року на виконання додаткового договору від 09.12.2025 року.
Згідно з пунктом 1.3 додаткового договору від 09.12.2025 року за умови виконання позичальником зобов`язань за цим Додатковим договором та прощенням кредитором у зв`язку з цим боргу у розмірі, визначеному цим договором, позичальник буде вважатися таким, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед кредитором у повному обсязі.
Тобто, вимога виконавчого листа № 2-466/2011 від 10.08.2011 року є виконаною шляхом його добровільного виконання боржником та часткового прощення боргу, а тому є всі підстави для визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із припиненням обов`язку боржника щодо сплати заборгованості стягувачу.
Тому просила визнати виконавчий лист № 2-466/2011 від 10 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту 55723,54 доларів США та 10613,49 грн., а також 1700 грн. судових витрат і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 06.02.2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати як незаконну та визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що прощення боргу під час відкритого виконавчого провадження не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки такого обмеження ст. 432 ЦПК України не містить. Суд помилково мотивував відмову у задоволенні заяви тим, що задоволення заяви унеможливлює стягнення виконавчого збору. Проте частиною 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий підлягає поверненню. Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є процесуальним механізмом приведення виконавчого документа у відповідність до реального стану правовідносин. Відповідачем та кредитором фактично погоджено домовленість про погашення боргу, з урахуванням прощення його частини, обов`язок боржника припинено в повному обсязі. Судом не встановлено наявності заборгованості саме за судовими витратами та не перевірено, чи не були вони погашені раніше, оскільки згідно пояснень відділу державної виконавчої служби було частково стягнено борг. Суд першої інстанції неправильно застосував ст. 432 ЦПК України, створив обмеження, яких закон не передбачає. Матеріально-правове зобов`язання припинене, обов`язок боржника відсутній та виконавчий лист втратив предмет виконання.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Так, встановлено, що рішенням Красилівським районним судом Хмельницької області від 19 липня 2011 року у справі № 2-466/11 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ АК «Укргазбанк» по кредитному договору № 1-2008/81/22пвм від 11 липня 2008 року: заборгованість по кредиту прострочену в сумі 2446,82 доларів США, заборгованість по кредиту строкову в сумі 50104 доларів США, заборгованість по процентах прострочена в сумі 3172,72 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 5078,08 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів в сумі 5535,41 грн, а всього 55723,54 доларів США та 10613,49 грн; 1700 грн. судового збору і оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.
На виконання зазначеного рішення суду видано відповідний виконавчий лист №2-466/2011 від 10 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 про на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту 55723,54 доларів США та 10613,49 грн., а також 1700 грн. судових витрат і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 
Постановою головного державного виконавця Красилівського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 07.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 63825267 на підставі виконавчого листа № 2-466/2011 від 10.08.2011 року. Вказаною постановою також стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 115106,22 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 160 грн., загальна сума до виплати 1266328,47 грн.
Наразі вказане ВП перебуває на виконанні у Хмельницькому відділі державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області в справі № 2-466/11 від 22.09.2025 року замінено стягувача ПАТ АК «Укргазбанк» на правонаступника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 63825267 (боржником у якому є ОСОБА_2 ) з примусового виконання виконавчого листа Красилівського районного суду Хмельницької області № 2-466/2011 від 10 серпня 2011 року.
Вказаною ухвалою встановлено, що 03 червня 2025 року між ПАТ АК «Укргазбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами фізичних осіб АБ «Укргазбанк», відповідно до якого, згідно реєстру, ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 1-2008/81/22 пвм від 11.07.2008 року.
15.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» та ТОВ «Інвестмент Юніон» укладено договір про відступлення права вимоги №Ф-15/07/25/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Маніту» передав, а ТОВ «Інвестмент Юніон» прийняв право вимоги до боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за кредитним договором № 1-2008/81/22 пвм від 11 липня 2008 року (згідно додатків №1-2 до договору, акту прийому-передачі прав вимоги за основними договорами, акту прийому-передачі документації).
15.07.2025 року між ТОВ «Інвестмент Юніон» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимог (цесії), відповідно до якого ОСОБА_3 набула право вимоги за кредитним договором № 1-2008/81/22 пвм від 11.07.2008 року відносно боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
Постановою державного виконавця Хмельницького відділу ДВС від 29.09.2025 згідно вказаної ухвали замінено стягувача.
У подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 09 грудня 2025 року укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1-2008/81/22 пвм від 11 липня 2008 року, за умовами якого сторони домовилися, що сума заборгованості за Кредитним договором станом на дату укладання додаткового договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 1-2008/81/22 пвм від 11 липня 2008 року, складає 40756,28 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення Додаткового договору становить 1714616,70 гривень (п.1.1).
Також сторони домовилися, що у разі сплати позичальником до 12.12.2025 року грошових коштів у розмірі 13000 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення додаткового договору становить 546910 грн, змінити порядок погашення заборгованості по кредитному договору та направити вказану в цьому пункті додаткового договору суму коштів на погашення заборгованості за основним зобов`язанням (по тілу) кредиту.
При цьому, кредитор здійснює прощення залишку боргу в сумі 27756,28 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення додаткового договору становить 1167706,70 грн. (надалі - «Сума прощеного боргу»), яка складається з заборгованості по тілу та відсоткам за користування кредитом в сумі 27756,28 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення додаткового договору становить 1167706,70 грн. (п.1.2).
Пунктом 1.3 додаткового договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1-2008/81/22 пвм від 11 липня 2008 року визначено, що за умови виконання позичальником зобов`язань за цим додатковим договором та прощенням кредитором в зв`язку з цим боргу у розмірі, визначеному цим договором, позичальник буде вважатись таким, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед кредитором в повному обсязі.
ОСОБА_3 10.12.2025 року видано розписку про отримання від ОСОБА_2 коштів у розмірі 13000 дол. США, як оплати заборгованості за кредитним договором № 1- 2008/81/22 пвм від 11 липня 2008 року на виконання додаткового договору від 09 грудня 2025 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 1-2008/81/22 пвм від 11 липня 2008 року.
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що часткова сплата боргу, відбулася не в добровільному порядку, а на стадії примусового виконання судового рішення, тому не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так, відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. 
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч.2 ст. 432 ЦПК ).
Отже, за змістом ч.2 ст. 432 ЦПК України наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як встановлено судом першої інстанції, постановою державного виконавця від 07.12.2020 року відкрито виконавче провадження №63825267 на підставі виконавчого листа № 2-466/2011 від 10 серпня 2011 року.
Представник апелянта в апеляційному суді ствердив, що вказаний виконавчий лист і до 2020 пред`являвся до примусового виконання, та повертався з певних підстав. 
Згідно з ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження 1999 року (в редакції на час видачі виконавчого листа) у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. 
Отже, за змістом наведеної норми права добровільним виконанням виконавчого документа є його виконання боржником до початку стадії примусового виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». 
З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно констатував, що часткове виконання боржником виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження, на стадії примусового виконання судового рішення не є підставою відповідно до ч.2 ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Водночас вказані обставини можуть слугувати підставою для повернення виконавчого листа без виконання у разі подачі відповідної заяви стягувача.
Тож посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норми ч.2 ст. 432 ЦПК України, є безпідставним. 
Нормою ч.7 ст. 27 чинного Закону України «Про виконавче провадження» дійсно передбачено, що в разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Разом з тим, вказана норма застосовується в разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, з інших підстав, що виникли на стадії примусового виконання - помилкова видача виконавчого документа, скасування судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист тощо.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Ухвала суду прийнята з дотримання норм процесуального права, підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повна постанова складена 03 квітня 2026 року.

Судді         Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк