ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/3440/25

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Москалика О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу
за позовом Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Семенця Анатолія Івановича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
за участю представників:
від позивача:не з`явився;
від відповідача: не з`явилися,
ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі до Фізичної особи-підприємця Семенця Анатолія Івановича, у якій просить суд:
зобов?язати Фізичну особу-підприємця Семенця Анатолія Івановича (РНОКПП НОМЕР_2 ) усунути перешкоди фізичній особі-підприємцю Оганесян Наріне Овікі (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користуванні її земельною ділянкою, за адресою Київська обл., Обухівський р-н, м. Васильків, вул. Гоголя, 20 Г , (0,0291 га - частина земельної ділянки Оганесян Наріне Овікі (кадастровий номер - 3210700000:12:009:0123, площа - 0.0896 га), що фактично загромаджена будівельними матеріалами, будівельним сміттям та об?єктами малої архітектурної форми) шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав фізичної особи-підприємця Оганесян Наріне Овікі (РНОКПП НОМЕР_1 ) (тобто звільнити дану земельну ділянку (0,0291 га - частина земельної ділянки Оганесян Наріне Овікі (кадастровий номер - 3210700000:12:009:0123, площа -0,0896 га), що фактично загромаджена будівельними матеріалами, будівельним сміттям та об`єктами малої архітектурної форми) від будівельних матеріалів, будівельного сміття, об`єктів малої архітектурної форми).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.11.2025 позовну заяву Фізичної особи-підприємець Оганесян Наріне Овікі - залишено без руху; запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви наступним чином: конкретизувати свої позовні вимоги, а саме конкретизувати прохальну частину позову в частині ідентифікуючих ознак земельної ділянки, та ідентифікуючих даних позивача та відповідача.
30.11.2025 позивач направив заяву про усунення недоліків, яка 02.12.2025 надійшла до господарського суду, у якій позивач конкретизував прохальну частину позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025, зокрема, відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Призначено проведення підготовчого засідання на 29.12.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.12.2025 відкладено розгляд справи на 12.01.2026 та продовжено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.
26.01.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з увімкненням сигналу "Повітряна тривога" та відключенням світла в приміщенні суду, що унеможливило проведення судового засідання в тому числі без загрози безпеці учасників процесу.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2026 повідомлено учасників справи, що наступне судове засідання відбудеться 09.02.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2026 суд, вирішив, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.03.2026.
Суд встановив, що у визначений судом строк для подання відзиву на позов відповідач своїм процесуальним правом не скористався. Відповідач не подавав жодних письмових клопотань, пов`язаних з розглядом спору, не надав заперечень та доказів на спростування вимог позивача. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виявляв наміру ознайомлюватися з матеріалами справи, а також не подавав заяв про визнання чи заперечення будь-яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не реалізував надане йому законом право на участь у судовому процесі та доступ до правосуддя, що не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.
У судове засідання 03.03.2026 представники сторін не з`явилися.
Судом виготовлено та підписано вступну та резолютивну частини рішення у справі.
Фактичні обставини справи та узагальнена позиція позивача
Фізична особа - підприємець Оганесян Наріне Овікі звернулась до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця Семенця Анатолія Івановича про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3210700000:12:009:0123, площею 0,0896 га, цільове призначення - 03.10, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Васильків, вул. Гоголя, 20 Г.
За твердженням позивача, на зазначеній земельній ділянці відповідач здійснює господарську діяльність та розміщує будівельні матеріали, які використовуються під час проведення будівельних робіт у суміжному приміщенні, внаслідок чого частина земельної ділянки позивача є захаращеною будівельними матеріалами та будівельним сміттям.
Позивач зазначає, що будівельні роботи проводяться у приміщенні, яке межує із належною їй земельною ділянкою, де розташований торговельний центр « Сільпо ». За твердженням позивача, власником такого приміщення є відповідач - Фізична особа-підприємець Семенець Анатолій Іванович.
Як зазначає позивач, у зв`язку із виявленням факту використання її земельної ділянки сторонніми особами вона звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів.
За результатами розгляду звернення позивача Відділом поліції №1 (м. Васильків) Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області надано лист від 25.07.2025 №0-115 (ЄО від 10.07.2025 №10491) та складено доповідну записку «Про результати розгляду звернення Оганесян Н.О.».
Зі змісту зазначеної доповідної записки, на яку посилається позивач, вбачається, що під час перевірки встановлено наявність у позивача дозволу на початок будівництва торгово-офісної будівлі на земельній ділянці за адресою: м. Васильків, вул. Гоголя, 20 Г . Водночас зі слів заявника було повідомлено про здійснення групою осіб господарської діяльності на вказаній земельній ділянці без відповідних правових підстав.
У межах перевірки працівниками поліції було опитано громадянина Семенця Анатолія Івановича (відповідач), який, зафіксовано у матеріалах перевірки, повідомив, що є власником приміщення, у якому здійснюються ремонтні роботи, та надав документи щодо законності проведення будівельних робіт.
Відповідно до пояснень Семенця А.І., відібраних працівниками поліції 11.04.2025, йому належить приміщення, у якому розташований торговельний центр « Сільпо » за адресою: вул. Соборна, 64/1 у місті Василькові, де на момент надання пояснень проводяться будівельні роботи з реконструкції приміщення.
Позивач зазначає, що вказане приміщення межує із належною їй земельною ділянкою, однак будівельні матеріали та будівельне сміття, які використовуються під час проведення будівельних робіт, розміщуються саме на її земельній ділянці.
На думку позивача, такі дії відповідача свідчать про фактичне використання частини її земельної ділянки без належних правових підстав та без отримання відповідних дозвільних документів, унаслідок чого земельна ділянка захаращена будівельними матеріалами та будівельним сміттям.
Позивач також зазначає, що має дозвіл на початок будівництва торгово-офісної будівлі на вказаній земельній ділянці, однак реалізації такого проєкту перешкоджає діяльність відповідача.
Крім того, позивач зазначає, що нею було направлено відповідачу претензію з вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення від будівельних матеріалів або шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Як зазначає позивач, відповідач надав відповідь на претензію листом №08/10 від 08.10.2025, однак, на переконання позивача, порушення її прав не було усунуто та відповідач продовжує здійснювати дії, що перешкоджають користуванню земельною ділянкою.
У відповідь на направлену позивачем претензію відповідач листом повідомив про невизнання викладених у ній доводів та вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. При цьому відповідач зазначив, що має всі необхідні дозвільні документи на проведення реконструкції офісно-торгівельного комплексу відповідно до вимог державних будівельних норм, які є публічними та розміщені у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва. Крім того, відповідач стверджує, що не здійснює незаконної діяльності на земельній ділянці за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Гоголя, 20-Г, яка належить позивачу, та не вчиняє дій, що перешкоджають господарській діяльності позивача, водночас повідомивши, що на даний час здійснює реконструкцію офісно-торгівельного комплексу відповідно до вимог чинного законодавства та державних будівельних норм.
На підтвердження викладених обставин позивач посилається, зокрема, на складену інженером-землевпорядником Замлинським О.С. схему території земельної ділянки з кадастровим номером 3210700000:12:009:0123, відповідно до якої частина земельної ділянки площею 0,0291 га фактично загромаджена будівельними матеріалами, будівельним сміттям та об`єктами малої архітектурної форми.
Також позивачем надано фото- та відеоматеріали, які, за твердженням позивача, підтверджують факт розміщення будівельних матеріалів на належній їй земельній ділянці.
Посилаючись на положення статей 319, 320, 391 Цивільного кодексу України та статей 152, 212 Земельного кодексу України, позивач зазначає, що як власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права користування та розпорядження майном.
З огляду на наведене, позивач просить суд зобов`язати Фізичну особу-підприємця Семенця Анатолія Івановича усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Гоголя, 20 Г, шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,0291 га від будівельних матеріалів, будівельного сміття та об`єктів малої архітектурної форми та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав позивача.
Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не подано.
Висновки господарського суду.
Дослідивши надані матеріали справи та оцінивши доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з частинами 1, 2 статті 320 ЦУ України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Таким чином, наведеними нормами законодавства передбачено право власника майна на захист порушеного права шляхом подання, зокрема, негаторного позову, який спрямований на усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.
Для задоволення такого позову позивач повинен довести належними та допустимими доказами факт наявності перешкод у користуванні належним йому майном, протиправність дій саме відповідача, а також те, що саме відповідач вчиняє дії, які створюють такі перешкоди.
Разом із тим відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 76 ГПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а відповідно до статті 77 цього Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок доведення обставин, на які позивач посилається як на підставу заявлених позовних вимог, покладається саме на позивача.
Як встановлено судом, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач під час здійснення будівельних робіт у суміжному приміщенні розміщує будівельні матеріали та будівельне сміття на належній позивачу земельній ділянці, унаслідок чого частина цієї ділянки є захаращеною, що, на думку позивача, створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
На підтвердження зазначених обставин позивачем подано до суду, зокрема, схему території земельної ділянки, складену інженером-землевпорядником, фото- та відеоматеріали, а також матеріали звернення до правоохоронних органів.
Оцінюючи подані докази у їх сукупності відповідно до статті 86 ГПК України, суд зазначає таке.
Надана позивачем схема території земельної ділянки, складена інженером-землевпорядником, не є документом, складеним уповноваженим органом у межах здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також не є висновком судової експертизи, проведеної у встановленому законом порядку. Відтак зазначена схема сама по собі не може беззаперечно підтверджувати факт самовільного зайняття саме відповідачем частини земельної ділянки позивача.
Подані позивачем фото- та відеоматеріали можуть свідчити про наявність певних будівельних матеріалів на місцевості, однак не містять відомостей, які б достеменно підтверджували розміщення таких матеріалів саме в межах земельної ділянки позивача, визначених її кадастровими межами та належність вказаних матеріалів саме відповідачу.
Крім того, із матеріалів розгляду звернення позивача правоохоронними органами вбачається, що під час проведення перевірки було опитано відповідача, який повідомив про проведення реконструкції приміщення та надав відповідні дозвільні документи на виконання будівельних робіт.
При цьому зазначені матеріали не містять висновків щодо факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивача та належності розміщеного там майна саме відповідачу.
Суд також враховує, що сам факт проведення будівельних робіт у суміжному приміщенні не свідчить про порушення прав позивача на земельну ділянку, якщо не доведено, що такі роботи здійснюються із використанням земельної ділянки позивача або створюють перешкоди у користуванні нею.
Таким чином, подані позивачем докази не підтверджують належними та допустимими засобами доказування факту використання відповідачем земельної ділянки позивача або розміщення належних йому будівельних матеріалів саме в межах цієї земельної ділянки.
Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували встановлення у визначеному законом порядку факту самовільного зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача, зокрема актів обстеження земельної ділянки уповноваженими органами, висновків експертних досліджень або інших належних доказів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт створення саме відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою позивача.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявність передбачених законом підстав для застосування способу захисту права у вигляді усунення перешкод у користуванні майном, передбаченого статтею 391 ЦК України.
Суд зазначає, що позивачем не доведено, що будь-які дії відповідача фактично перешкоджають здійсненню господарської діяльності на земельній ділянці позивача. Відтак суд констатує, що заявлені позовні вимоги не підтверджені доказами створення перешкод у користуванні земельною ділянкою саме відповідачем.
У зв`язку з наведеним заявлені позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами, а відтак підстави для їх задоволення у суду відсутні.
В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.
Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати позивача, понесені ним в межах розгляду спору, залишити за позивачем.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 16.03.2026.
Суддя А.Ф. Черногуз