ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 466/10258/19
провадження № 51-3713км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 рокуу кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015140030000777 від 12 жовтня 2015 року, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області, жительки АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
За вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК її звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь останнього 51872,95 грн відшкодування завданої матеріальної шкоди та 20000 грн -моральної шкоди.
Вирішено питання процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_7 11 жовтня 2015 року, приблизно о 23 год 30 хв, керуючи автомобілем марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у м. Львові по вул. Івана Мазепи, в напрямку до вул. Замарстинівської, при проїзді її ділянки в межах перехрестя вулиць Івана Мазепи - Миколайчука, порушила вимоги п.1.5; п.2.3 б), д); п.10.1; п.16.6 Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком виконання маневру повороту ліворуч із вулиці Івана Мазепи на вулицю Миколайчука, при увімкненому зеленому сигналі основного світлофора, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та, не надавши дорогу автомобілю марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по вул. Івана Мазепи у зустрічному напрямку, створила аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення зазначених автомобілів на правій смузі вулиці Івана Мазепи, в межах її перехрестя із вулицею Миколайчука.
Внаслідок порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, пасажир автомобіля марки «Skoda Fabia» ОСОБА_8 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та закрити кримінальне провадження.
На обґрунтування вимог касаційної скарги захисник посилається на висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у справах № 724/86/20 та № 640/5023/19 та зазначає, що слідчими різних органів проводилось досудове розслідування, проте відсутнє відповідне процесуальне рішення про доручення проведення досудового розслідування іншим органам, що тягне за собою визнання доказів недопустимими.
Указує на те, що збором медичних документів для проведення комісійної судово-медичної експертизи займався слідчий ОСОБА_10 , який не був уповноважений на проведення досудового розслідування, а тому усі докази зібрані ним та проведені на їх підставі експертизи є недопустимими.
Також зазначає, що у кримінальному провадженні відсутня постанова про визнання транспортних засобів речовими доказами, а проведений огляд експертом транспортних засобів здійснений з порушенням вимог КПК - без згоди їх власників, без ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до автомобіля, що тягне за собою визнання висновків експертів № 1/1038, № 1/1039, № 1/1040 недопустимими.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просив задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив залишити без задоволення касаційну скаргу, а оскаржувані рішення - без зміни.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Насамперед колегія суддів не погоджується з доводами захисника про необхідність визнання висновків експертів № 1/1038, № 1/1039, № 1/1040 недопустимими доказами, з огляду на те, що у кримінальному провадженні відсутня постанова про визнання транспортних засобів речовими доказами, а проведений огляд експертом транспортних засобів здійснений з порушенням вимог КПК - без згоди їх власників, без ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до автомобіля.
Відповідно до частини 1 статті 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно з частиною 2 статті 233 КПК під іншим володінням розуміються, зокрема й транспортні засоби.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження автомобілі «Renault» та «Skoda Fabia» були вилучені під час проведення 12 жовтня 2015 року огляду місця події (т. 1, а. п.42-51) й автомобіль «Renault» знаходився у розпорядженні органу досудового розслідування до передачі його на зберігання ОСОБА_7 (т. 1, а. п.55). 
12 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні були призначені автотехнічні експертизи, об`єктом дослідження яких були автомобілі «Renault» та «Skoda Fabia», та транспортно-трасологічна експертиза. 
На виконання постанов слідчого у період з 19 жовтня по 10 грудня 2015 року проведена автотехнічна експертиза, об`єктом дослідження якої був автомобіль «Renault» (висновок експерта № 1/1040) (т. 1, а. п. 99-103), у період з 19 жовтня по 02 грудня 2015 року проведена автотехнічна експертиза, об`єктом дослідження яких були автомобілі «Skoda Fabia», (висновок експерта № 1/1038) (т. 1, а. п. 106-110), у період з 19 жовтня по 11 грудня 2015 року проведена транспортно-трасологічна експертиза (висновок експерта 1/1039) (т. 1, а. п. 113-119).
Як видно з висновків автотехнічних експертиз, вони проводилися за допомогою таких методів дослідження, як візуальний огляд, випробування на місці та поелементна діагностика.
Таким чином, безпосереднього проникнення до вказаних транспортних засобів під час проведення вказаних експертиз не відбувалося, що виключає необхідність застосування правил, передбачених частиною 1 статті 233 КПК.
Не відбувалося проникнення до транспортних засобів й при проведенні транспортно-трасологічної експертизи, під час якої вирішувалися питання, під яким кутом відбулося зіткнення транспортних засобів, та у якому місці проїзної частини дороги відбулося зіткнення.
Колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника щодо необхідності у цьому провадженні застосування процедури тимчасового доступу до вказаних автомобілів.
Так відповідно до частини 1 статті 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). 
Як вказувалося вище, на момент проведення експертиз автотранспорті засоби не знаходилися у володінні їх власників, а були вилучені під час огляду місця події. 
Також Суд зазначає, що чинний КПК, на відміну від Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, не передбачає обов`язкового винесення постанови про визнання речовими доказами об`єктів, які передаються на дослідження експертові. 
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи захисника щодо неналежної перевірки судами повноважності слідчих у цьому кримінальному провадженні.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження слідчий ОСОБА_11 , який проводив основний обсяг слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій й приймав процесуальні рішення у процесуальних документах, датованих одним і тим же днем, вказував різні посади.
Так, у постановах про призначення судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , постановах про призначення судових автотехнічних експертиз автомобілів «Renault» та «Skoda Fabia», постанові про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи, повідомленні про початок досудового розслідування від 12 жовтня 2015 року його посада зазначена як слідчий СВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області (т. 2, а. п. 116, 118, 121, 122, 123, 133), тоді як у постанові про призначення судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_7 від тієї ж дати (12 жовтня 2015 року) - слідчий СУ ГУ НП у Львівській області (т. 2, а. п. 117).
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи доводи сторони захисту, вказав, що помилкове зазначення у процесуальних документах різних посад слідчого ОСОБА_11 , з урахуванням наявності витягу з ЄРДР, де міститься інформація про орган, в якому працював цей слідчий, а саме ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, не ставить під сумнів його приналежність саме до цього органу.
Проте, якщо пристати на таку позицію (що на момент внесення відомостей до ЄРДР досудове розслідування здійснював слідчий відділ Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області) суди мали проаналізувати постанову Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», якою утворено Головне управління Національної поліції у Львівській області і одночасно ліквідовано Львівське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, наказ МВС України від 06 липня 2017 року №570 «Про організацію діяльності слідчих підрозділів Національної поліції», яким затверджено Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України та Інструкцію з організації діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України, інші нормативні акти, отримати інформацію від сторони обвинувачення про те, яким слідчим підрозділом здійснювалося досудове розслідування після ліквідації ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, чи здійснювалася передача матеріалів кримінального провадження з одного слідчого підрозділу органу досудового розслідування до іншого (враховуючи інформацію, наведену у дорученні заступника начальника СУ ГУНП у Львівській області від 24 січня 2019 року, про те, що досудове розслідування здійснювалося слідчим відділом Шевченківського відділу ГУНП у Львівській області (т. 2, а. п. 115) і, якщо так, то на підставі якого процесуального документа це відбувалося.
З`ясування цих обставин надало б можливість судам належним чином проаналізувати і надати вичерпну відповідь на запитання, які ставила сторона захисту на протязі розгляду провадження у судах першої та апеляційної інстанцій.
Окрім того, з`ясування зазначених вище питань має ключове значення для відповіді на доводи сторони захисту щодо дотримання вимог частини 5 статті 36, статей 39, 110 КПК та узгодженості таких відповідей практиці Верховного Суду. 
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства та з урахуванням особливостей, передбачених статтями 404, 405 КПК.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і вона повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК.
Згідно з вимогами статті 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення поданої скарги без задоволення суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість засудження не має викликати сумнів. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 цього Кодексу завданнями та загальними засадами кримінального провадження.
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (частина 1 статті 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених статтею 404 КПК. Водночас, у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень КПК є судом факту, уповноважений досліджувати докази і надавати їм відповідну оцінку, встановлювати фактичні обставини справи й за відсутністю підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, визначених статтею 415 КПК, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу захисника частково, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суд апеляційної інстанції має перевірити повноваження слідчих на проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12015140030000777 і надати вичерпну відповідь на такі доводи сторони захисту.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3