ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/5855/24 пров. № А/857/11068/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі № 500/5855/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Баб`юк П.М., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 24 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинський області), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №191950026475 від 07.08.2024 про відмову у призначенні пенсії позивачу;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу з урахуванням в період роботи у колгоспі "60-річчя Жовтня" в період з 01.01.1979 по 05.07.1991, в Акціонерному товаристві "Арсенал" (після уточнення позовних вимог - АТ "Весна") в період з 30.07.1991 по 05.04.2001 з відповідного числа.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі №500/5855/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 23.08.2023 №172650006740.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що спір стосується зарахування загального страхового стажу позивача, а не спеціального (пільгового). Тому визначальними у цьому випадку є відомості трудової книжки і лише у разі відсутності таких записів стаж може бути підтверджено відповідними довідками. 
Окрім того, такі недоліки як відсутність номеру наказу не можуть слугувати беззаперечним фактом для відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу. Позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ у Волинській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків, відповідно спірний період роботи не може бути врахований до страхового стажу позивача. Вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначене при прийнятті свого рішення. 
Окрім того, на думку скаржника, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в колгоспі « 60-річчя Жовтня» з 01.01.1979 по 05.07.1991 у зв`язку із відсутністю довідки про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів; з 30.07.1991 по 05.04.2001 в AT "Весна", оскільки запис про прийняття на роботу не містить номеру наказу. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУ ПФУ в Тернопільській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд ГУ ПФУ у Волинській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 07.08.2024 №191950026475 відмовлено у призначенні позивачу пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно із вказаним рішенням страховий стаж позивача складає 20 років 06 місяців 13 днів. 
До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.01.1979 по 05.07.1991, відсутня довідка про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів; з 30.07.1991 по 05.04.2001, відсутній номер наказу на прийняття, в реєстрі застрахованих осіб інформація за вказаний період відсутня. 
Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 07.08.2024 №191950026475 протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).
Як визначено у частині першій статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону № 1058-IV.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормами статті 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.
Несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцями, оскільки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Щодо твердження скаржника про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 01.01.1979 по 05.07.1991, оскільки відсутня довідка про встановлений та відпрацьований мінімум вихододнів, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (яка діяла до 2004) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Згідно з відомостями, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.01.1979, позивач:
- 01.01.1979 прийнятий на роботу в колгосп "60-ти річчя Жовтня";
- 01.1980 працював у колгоспі трактористом;
- 05.07.1991 звільнений з роботи згідно з поданою заявою.
Усі записи чіткі, не містять виправлень, скріплені печатками та містять підписи уповноважених осіб. 
Окрім того, записи вказаної трудової книжки містять відомості про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві, згідно з якими позивачем:
- у 1979 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 200 трудоднів виконано 242 трудодні;
- у 1985 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 112 трудодні (по поважній причині, рішення загальних зборів №1 від 08.02.1986);
- у 1986 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 242,5 трудодні (по поважній причині, рішення загальних зборів №1 від 04.02.1987);
- у 1987 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 285 трудодні;
- у 1988 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 292 трудодні;
- у 1989 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 227 трудодні (по поважній причині, рішення загальних зборів №1 від 08.02.1988);
- у 1990 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 290,5 трудодні;
- у 1991 з прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі в колгоспному виробництві 270 трудоднів виконано 113 трудодні.
Разом із тим, судом встановлено, що внаслідок пожежі у конторі колгоспу "60-ти річчя Жовтня" документи з 1949 по 1988 роки не збереглися, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ПАП "Нива" №99 від 10.07.2024.
Отже, на переконання апеляційного суду, відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15.01.1979 підтверджується стаж його роботи з 01.01.1979 по 05.07.1991 в колгоспі "60-ти річчя Жовтня". 
Поряд із цим, як видно з рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.08.2024 №191950026475, до страхового стажу позивача зараховано періоди з 07.06.1983 по 20.05.1985, з 15.01.1989 по 15.06.1991, а тому до страхового стажу підлягають зарахуванню такі періоди роботи в колгоспі: з 01.01.1979 по 06.06.1983, з 21.05.1985 по 15.01.1989, з 16.06.1991 по 05.07.1991.
Щодо твердження скаржника про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в АТ «Весна» з 30.07.1991 по 05.04.2001, оскільки відсутній номер наказу на прийняття та в реєстрі застрахованих осіб інформація за вказаний період відсутня, апеляційний суд зазначає таке.
На час внесення відомостей 30.07.1991 до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Пунктом 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) передбачено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Згідно із пунктом 13 вказаної постанови трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У період внесення записів про роботу позивача у спірний період після 1993 порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
У відповідності до положень пункту 2.4. Інструкції № 58 необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно з відомостями, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.01.1979, позивач:
- 30.07.1991 зарахований на посаду електрозварювальника в АТ «Весна»;
- 05.04.2001 звільнений з роботи за власним бажанням з АТ «Весна».
Записи про спірний період роботи у трудовій книжці є чіткими, послідовними, не перериваються та завірені підписом уповноваженої особи та печаткою установи.
Згідно з відповіддю №1023671 від 10.01.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ "Весна" 26.02.2020 припинено.
Судом першої інстанції також враховано показання свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила, що у період з 1995 по 2002 працювала із своїм чоловіком ОСОБА_3 в АТ "Весна", де також працював і позивач ще до їх приходу на посаді електрозварювальника повний робочий день.
Як видно з рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.08.2024 №191950026475, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в АТ «Весна» з 30.07.1991 по 05.04.2001, оскільки відсутній номер наказу на прийняття та в реєстрі застрахованих осіб інформація за вказаний період відсутня.
Апеляційний суд зазначає, що певні недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача. Позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Окрім того, слід зазначити, що спір стосується зарахування загального страхового стажу позивача, а не спеціального (пільгового), а тому, визначальними в даному випадку є відомості трудової книжки, і лише у разі відсутності таких записів, стаж може бути підтверджено відповідними довідками. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність відмови ГУ ПФУ у Волинській області щодо зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача та зобов`язання такий зарахувати.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі №500/5855/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар