П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13668/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В. 
Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
17 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Контакт" до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
Приватне підприємство "Контакт" звернулось до суду з позовом до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Житомирської митниці від 09.07.2024 №UA101000/2024/000228/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови Житомирської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2024/000104.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 2016 року між компанією Xiamen Mastone Eguipment Co. (Китай) ("Продавець") та Приватним підприємством "Контакт" (Україна) ("Покупець") укладено контракт №KSA-161111.
На виконання зовнішньоекономічного контракту №KSA-161111 від 11.11.2016, позивачем на митну територію України ввезено товари та 08.07.2024 подано до митного оформлення митну декларацію типу ІМ-40 №24UA101070004034U7, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення:
- товар №1 - «Каменерізальні верстати з комплектом інструментів, нові: верстат окантовочний, моделі МА5-14, 3 комплекти, і верстат каменерізальний, посилений, моделі МА5-1600, 1 комплект.» загальною вартістю 36200 дол. США, вага нетто 20150 кг, за кодом згідно з УКТЗЕД 8464100000, заявивши митну вартість цього товару за основним (1, першим) методом визначення митної вартості, тобто за ціною договору (вартістю операції), виходячи з вартості 1,80 дол. США за 1 кг товару або 7400 дол. США за один комплект верстата моделі МА8-14 і 14000 дол. США за один комплект верстата моделі МА8-1600;
- товар №2 - «Верстат для зняття, шліфовки фаски на камені в комплекті з інструментом товарів, моделі МА5-720, 1 комплект», загальною вартістю 865 дол. США, вага нетто 350 кг, за кодом згідно з УКТЗЕД 8464208000, заявивши митну вартість цього товару за основним (1, першим) методом визначення митної вартості, тобто за ціною договору (вартістю операції), виходячи з вартості 2,56 дол. США за 1 кг товару або 895 дол. США за 1 шт.
Позивач визначив митну вартість вказаного вище товару згідно статті 57 Митного Кодексу України за основним методом - за ціною договору (вартість операції)
До митної декларації, як встановлено з інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача були подані додаткові документи.
В подальшому, при перевірці правильності визначення митної вартості, Житомирська митниця дійшла до висновку, що документи, які надані до митного оформлення містять розбіжності, а тому було зобов`язано декларанта надати додаткові документи, які б підтвердили митну вартість товарів.
Декларантом на вимогу митниці до митної декларації надано додаткові документи та пояснення.
За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів Житомирською митницею Держмитслужби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 09.07.2024 №UA101000/2024/000228/2.
На виконання прийнятого рішення митним органом було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.07.2024 №UA101070/2024/000104.
Не погоджуючись з вказаним рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст.67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За визначеннями, наведеними у пунктах 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення-вконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Частиною першою статті 53 МК України врегульовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4 якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).
Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі №820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі №821/107/16.
Статтею 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 58 МК України закріплено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
За приписами частин четвертої п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті-це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
З матеріалів справи вбачається, що до митної декларації, як встановлено з інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача були подані наступні документи:
- контракт №KSA-161111 від 11.11.2016;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №5-2 від 01.12.2021;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №8 від 01.02.2024;
- пакувальний лист №UАS-240219U від 21.02.2024;
- рахунок-проформу №КSА-2402 від 21.02.2024;
- рахунок-фактуру (інвойс) №UАS-240219U від 21.02.2024;
- коносамент №МЕDUX6531206 від 26.04.2024;
- накладну УМВС №22216 від 28.06.2024;
- автотранспортна накладна (СМR) №00007273 від 05.07.2024;
- бухгалтерська довідка, що підтверджує вартість товару за квітень 2024 року;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.02.2024;
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з додатками №В-1939 від 03.07.2024;
- митна декларація Т1 24РL321030NS6S0Е31 від 20.06.2024;
- декларація попереднього митних оформлення №403030/2022/019267 від 23.10.2023;
- інформацію з сайту виробника щодо вартості верстатів МА8-1600;
- копію митної декларації країни відправлення 370820240000195146 від 15.04.2024 та її переклад.
Однак, зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, зокрема:
- заявлена митна вартість товарів №1 є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожого товару №1, а документи, подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме;
- відповідно до п. 3.2 контракту від 11.11.2016 №КSА-161111 загальна суму контракту становить 500 000 доларів США. Тільки в зоні діяльності Житомирської митниці ПП "Контакт" за даним контрактом здійснив митне оформлення товарів, що перевищує загальну суму у розмірі 500 000 доларів США. Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, правочин припинився у зв`язку з повним виконанням сторонами зобов 'язаннями;
- контракт №КSА-161111 від 11.11.2016 одночасно містить дві умови щодо оплати товару, які суперечать одна одній. Згідно з п. 4.3 Контракту "Продавець" повинен здійснити відвантаження товару після отримання від "Покупця" оплати за товар. Разом з тим, до митної декларації долучене Доповнення № 8 від 01.02.2024 до Контракту №КSА-161111 від 11.11.2016, яким передбачено, що 100% суми проформи-інвойсу будуть сплачені упродовж 120 робочих днів після вивантаження товару на склад покупця (п. 6.1 Контракту). Таким чином, разом з митною декларацією, відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, мав подаватися банківський платіжний документ про оплату товару, який митниця могла використати для перевірки ціни, що фактично сплачена за товар;
- долучена інформація з мережі "Інтернет" не може бути використана для підтвердження митної вартості, так як містить інформацію про оголошення 2016 року. Також, спроба переходу за URL-адресою сайтів, не призвела до переходу на відповідну інтернет- сторінку;
- наданий експертний висновок від 03.07.2024 № В-1939 не може бути використано для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару №1 у зв`язку з тим, що використані експертом дані щодо пропозицій з продажу товару на первинному ринку ґрунтуються на цінах, які не включають витрати по доставці товару на митну територію України;
- копія митної декларації країни відправлення № 370820240000195146 від 15.04.2024 не може бути використана як документ, що підтверджує заявлену митну вартість, оскільки не містить точних відомостей про умови поставки, що може впливати на вартісні характеристики товарів.
Надаючи правову оцінку таким висновкам відповідача, колегія суддів вказує на наступне.
Суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку з цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Щодо доводів апелянта про припинення дії контракту №КSA-161111 від 11.11.2016, у зв`язку з виконанням сторонами своїх обов`язків, то як встановлено судом першої інстанції та не спростовано митним органом, згідно з п.10.2 строк дії контракту встановлено до 06.01.2026 включно, а в частині суми контракту, вона збільшувалася відповідно доДоповнення №4/2 від 25.05.2021, та становила 980 тис. дол. США.
В підтвердження вказаного позивачем надано відповідне доповнення до контракту.
Безпідставним є твердження відповідача, що контракт №КSA-161111 від 11.11.2016 містить одночасно дві умови щодо оплати товару, які суперечать одна одній, та зобов"язання позивача надати для перевірки банківський документ про оплату товару.
Згідно з п. 4.3 контракту ("Умови відвантаження") передбачено, що відвантаження товару здійснюється після отримання оплати за товар згідно з Проформою-інвойсом, що означає, що умови оплати встановлюються саме Проформою-інвойсом. В той же час сам порядок оплати за товар передбачено п.6.1 контракту в редакції доповнення №8 від 01.02.2024, згідно з яким 100% суми Проформи-інвойсу будуть сплачені протягом 120 робочих днів після вивантаження товару на склад "Покупця". Цим же доповненням до контракту передбачено, що товар поставлятиметься на умовах DАР Клевань, Україна, а конкретний перелік, кількість, ціна та умови поставки визначатимуться в товаросупровідних інвойсах, але на підставі Проформи-інвойсу.
Отже, платіжні документи за оцінюваний товар не подавалися, оскільки за умовами договору було передбачено, що 100% оплата за поставлений товар здійснюється протягом 120 робочих днів після вивантаження товару на склад "Покупця"
Тобто жодних суперечностей щодо умов оплати за товар контракт не містить, саме тому на момент розмитнення відсутні банківські платіжні документи за поставлений товар, який на момент митного оформлення не був і не повинен був бути оплачений за умови, що термін оплати відповідно до контракту ще не настав.
Також як зауважено судом першої інстанції, за умовами зовнішньоекономічного контракту №KSA-161111 від 11.11.2016 товар поставляється на умовах СRF Одеса порт Україна.
Однак, згідно з додатком до контракту №6 від 04.04.2022 до контракту №KSA-161111 від 11.11.2016 поставка товару змінена на DAP Тернопіль, а його вартість визначається в проформі-інвойсі, підписаному сторонами контракту.
Поставка на умовах DAP Інкотермс (англ. Delivered At Place Поставка в місце призначення), продавець несе ризики за вантаж до моменту його доставки в місце призначення. Умова може застосовуватися до будь-якого способу перевезення.
За умовами DAP вантажовідправник передає товар одержувачу готовим до розвантаження в кінцевому пункті призначення. Всі транспортні витрати лягають на продавця, у той час як митне оформлення (для імпорту) оплачує покупець.
Отже, поставка на умовах DAP Інкотермс не передбачає обов`язку позивача, як покупця товару щодо оплати послуг з перевезення та страхування товару до позивача та, відповідно, обов`язку отримання від продавця товару документів, які підтверджують зазначені витрати.
Окрім того, згідно з додатком №7 від 05.07.2023 до контракту №KSA-161111 від 11.11.2016 за умов постачання DAP Тернопіль страхування вантажу не здійснюється.
Отже, позивачем не здійснювались витрати на перевезення товару та його страхування.
Суд зазначає, що використовуючи під час митного контролю повноваження щодо отримання від декларанта додаткових документів, які підтверджують числові значення митної вартості товару, поставленого на умовах DAP Інкотермс, задекларованого в митній декларації, відповідач не мав підстав покладати на позивача обов`язок щодо надання для підтвердження числових значень вартості товару транспортних (перевізних) документів та інших документів (в межах даних правовідносин).
Також, суд відхиляє доводи відповідача, що "прайс-лист від 01.03.2024 не може бути використаний, з огляду на наступне.
Прайс-лист - це нормативно-виробниче практичне і (або) довідкове видання, що містить систематизований перелік матеріалів, виробів, обладнання, виробничих операцій, послуг із зазначенням цін, а іноді коротких характеристик.
Прайс-лист, прайс або ж прейскурант це перелік товарів з урахуванням їхніх характеристик та ціни. В українському законодавстві відсутнє правове регулювання форми прайс-листа.
Прайс-лист стосується всіх учасників ринку «за замовчуванням». Наданий Декларантом прайс-лист не містить даних, які б давали підстави зробити висновок про те, що ціна в ньому індивідуальна і не є актуальною для всіх інших учасників ринку, зворотне відповідачем доведено не було.
В постанові від 23.10.2020 у справі №810/690/17 Верховний Суд вказав, що прайс-лист: не є основним документом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів; фактично прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців; жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.
Тобто, прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на недоліки у ньому як на підставу для коригування митної вартості товару.
Аналогічний за змістом висновок викладено Верховним Судом в постановах від 02.06.2022 у справі №460/2674/20 та від 01.03.2023 у справі №420/18880/21.
Щодо не можливості використання для підтвердження митної вартості товару, інформації з мережі Інтернет, то суд зазначає, що дана інформація не відноситься до переліку документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару, в той же час в сукупності з іншими товаросупровідними документами може бути використана для підтвердження ціни продажу і умов поставки виробником/продавцем товару.
Стосовно тверджень апелянта про неможливість використання експертного висновку від 03.07.2024 № В-1939 для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару №1 у зв`язку з тим, що використані експертом дані щодо пропозицій з продажу товару на первинному ринку ґрунтуються на цінах, які не включають витрати по доставці товару на митну територію України, судова колегія відзначає наступне.
Згідно ст.11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.
Зі змісту Експертного Висновку Житомирської Торгово-Промислової палати від 03.07.2024 № В-1939 слідує, що експертизою встановлено ринкову вартість обладнання: Верстат каменерізальний окантовочний в комплекті з інструментом моделі MAS-14 (22200 дол); Верстат каменерізальний, оновлена посилена модель в комплекті з інструментом моделі MAS-1600 (14000 дол).
Частиною 2 ст. Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.
Саме тому, не врахування відповідачем Експертного Висновку Житомирської Торгово-Промислової палати від 03.07.2024 № В-1939 є протиправним.
Щодо твердження відповідача про неможливість використання митної декларації країни відправлення №370820240000195146 від 15.04.2024, оскільки вона не містить точних відомостей про умови поставки, що може впливати на вартісні характеристики, суд зазначає наступне.
Конвенція про процедуру спільного транзиту від 20.05.1987 передбачає наявність такої інформації в декларації по формі Т1, а саме: в частині товару подається лише загально прийнятий опис товару, його вага та посилання на комерційні документи.
В той же час для визначення митної вартості імпортного товару при умовах поставки DАР згідно з Правилами Інкотермс-2010 інформація в Т1 не використовується, оскільки всі витрати і ризики по доставці товару у визначене місце призначення несе Продавець. Призначення цього документу зовсім інше - він є митною гарантією і застосовується для товарів, які перетинають територію ЄС (Євросоюзу) транзитом або для гарантії доставки товару від кордону ЄС до митного складу, або внутрішньої митниці чи навпаки, і при переміщенні товарів, які знаходяться під митним контролем, із однієї митної території до іншої.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що митним органом не доведено, що основні документи, подані декларантом, містили розбіжності, які мали вплив на правильність визначення митної вартості, чи мали місце ознаки підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, як того вимагає ч.3 ст.53 МК України для виникнення права у митного органу витребувати додаткові документи.
За таких обставин суд критично оцінює позицію відповідача щодо наявності у поданих декларантом документах розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Отже, відповідачем суду не доведено в чому саме полягають виявлені ним розбіжності в поданих для митного оформлення документах, який вони мають вплив на правильність визначення митної вартості, що передбачено ч.3 ст.53 МК України; які саме складові митної вартості не підтверджені документально; та яких саме відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товар, не вистачає.
Разом з тим, відповідач не враховано, що верстати моделі МАS-14 і МАS-1600 призначені для обробки кромки кам`яних заготовок і важать відповідно 4100 кг і 7850 кг, та мають потужність від 15 до 22 кВт, а верстати моделі SQC-1800-4D призначені для розрізання кам`яних блоків і мають вагу відповідно 8000 кг та потужність 37 кВт. Все це, а також кількість оцінюваних товарів (4 комплекти) та кількість подібних товарів (2 комплекти), теж не було враховано при коригуванні.
Як наслідок, відповідачем не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості без врахування індивідуальних ознак товару, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару. таких як потужність двигуна, робочий розмір.
Суд наголошує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості.
Тобто застосування вказаного методу без наявності відповідних висновків щодо оцінки вартості оцінюваного та взятого для порівняння товару не може вказувати на об`єктивність та правомірність такого методу митного оцінювання товару. У даному випадку зазначених висновків митним органом наведено не було.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять належних та достатніх аргументів та доказів з приводу того, що подані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, чи є недостатніми для визначення митної вартості товару за основним методом (ціною договору).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.