Справа № 752/7135/24 
Провадження № 2/752/1645/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

08 квітня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить:
встановити факт проживання однією сім`єю його з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу із жовтня 2018 року по листопад 2023 року;
визнати спільну сумісну власність на майно, а саме на транспортний засіб Subaru Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , і внести його ім`я до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;
визначити солідарною відповідальність його та ОСОБА_2 за договорами позики від 25.11.2020 року, 07.12.2020 року, 24.12.2020 року; 
поділити між колишнім подружжям транспортний засіб Subaru Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , шляхом виділення у його власність та стягнути на його користь вартість 50 % спірного автомобіля в сумі 98 075,00 грн; 
стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50 % боргу, тобто 3 750,00 доларів США (еквівалент 147 112,50 грн) за договорами позики від 25.11.2020 року, 07.12.2020 року, 24.12.2020 року.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що із жовтня 2018 року по листопад 2023 року був пов`язаний спільним побутом з відповідачем, з якою вели спільне домашнє господарство, проте вирішили не звертатися до державного органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію шлюбу.
Зокрема, зазначав, що спільно проживавз ОСОБА_2 із жовтня 2018 рокупо вересень 2020 року в кімнаті АДРЕСА_1 .
Також ОСОБА_1 вказував, що з вересня 2020 року по листопад 2023 року проживав з відповідачем в орендованій квартирі АДРЕСА_2 , де він продовжує орендувати вказане житлове приміщення.
Крім того, ОСОБА_1 зауважував, що під час спільного подружнього життя з ОСОБА_2 відпочивали спільно та відвідували різні заклади відпочинку, брали участь у сімейних подіях, а також у значних подіях спільних друзів, купували майно, товари для сумісного користування.
Позивач додав, що за період спільного проживання з відповідачем мали спільний бюджет, та він на регулярній основі передавав останній суми грошей двічі на місяць, при цьому згідно із зробленими особисто записами передав коштів на загальну суму 865 500,00 грн різними сумами, а також на підставі договору позики № 3 від 24.04.2022 року сторони отримали від ОСОБА_3 76 500,00 грн (еквівалент 2 500,00 доларів США), які використано для купівлі автомобіля Subaru Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , за ціною 5 000,00 доларів, який оформлено на ОСОБА_2 , при цьому на ремонт і обслуговування спірного транспортного засобу ним витрачено 93 222,00 грн, а всього фінансові зобов`язання для забезпечення потреб подружжя були оформлені договорами позики на загальну суму 7 500,00 доларів.
Також ОСОБА_1 вказував, що в період спільного проживання відповідач користувалася кредитними коштами та загальна сума боргу становила більше 100 000,00 грн і вказаний кредитний ліміт ним виплачений.
Позивач, посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що вищевказані договори позики укладені ним в інтересах сім`ї, спірний автомобіль придбано за позичені кошти та використовувався для спільних подорожей та в справах подружжя, просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.06.2024 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 111).
Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2024 року після зміни територіальної підсудності розгляду вказаної справи, прийнято її до розгляду та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 156-157).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2025 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 1, а.с. 183).
Ухвалою судді Голосіївського районного суду від 10.07.2025 року, після передачі цієї справи з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, прийнято її до свого провадження та призначено судове засідання (т. 2, а.с. 6-7).
В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача - Бура О.В. проти задоволення позову заперечила та просила відмовити в задоволенні позову.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір оренди від 15.09.2020 року житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 , строком на 5 років (т. 1, а.с. 28-29).
Згідно з актом прийому-передачі житла та майна до договору оренди житла від 15.09.2020 року (додаток № 1), позивач прийняв у тимчасове платне довгосторкове користування квартиру АДРЕСА_2 з майном згідно з переліком, а з додатку № 2 до вказаного договору вбачається проведення оплати за період з 15.09.2020 року по 12.02.2024 рокув розмірі 8 000,00 грн щомісячно (т. 1, а.с. 36).
Також в матеріалах справи наявні аркуші записів показників лічильників і сум за житлово-комунальних послуги (т. 1, а.с. 32-34).
Крім того, на наявних фото таблиць із зазначеними на них датою та описом, вбачається сумісний відпочинок сторін, в тому числі з ріднею 27.06.2021 року, 13.08.2021 року, 08.03.2022 року, 13.06.2022 року, 12.09.2022 року, 24.08.2023 року, присутність на весіллях 15.09.2019 року, з 14.08.2021 року по 16.08.2021 року (т. 1, а.с.38-42, 44,46).
При цьому, з підтверджень бронювання вбачається резервація двомісного номера на 7-8 серпня в Садибі Маковиця в м. Яремче на ім`я ОСОБА_5 , а також резервація тримісного номера на 6-9 лютого на ім`я ОСОБА_1 -відпочинок у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в м. Яремче, та резервація напівлюкса на 8-12 серпня в Буковелі на ім`я ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 43, 45, 91).
З виписок по кредитній картці АТ «ПУМБ» за періоди з 01.10.2023 року по 30.10.2023 року, з 31.08.2023 року по 30.09.2023 року, з 01.07.2023 року по 30.07.2023 року, з 31.07.2023 року по 30.08.2023 року, з 31.05.2023 року по 30.06.2023 року, з 01.05.2023 року по 30.05.2023 року, з 31.10.2022 року по 30.11.2022 року, з 01.12.2022 року по 30.12.2022 року, з 31.03.2023 року по 30.04.2023 року, з 31.12.2022 року по 30.01.2023 року, з 01.10.2022 року по 30.10.2022 року, з 31.08.2022 року по 30.09.2022 року, з 01.07.2022 року по 30.07.2022 року, з 31.05.2022 року по 30.06.2022 року, з 31.03.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 30.05.2022 року, а також з 31.07.2022 року по 30.08.2022 року, 31.01.2023 року по 28.02.2023 року, та з 31.10.2023 року по 30.11.2023 року ОСОБА_1 вбачається здійснення покупок, надходження та списання коштів у зазначені в них періоди (т. 1, а.с. 47-47 зворот, 49-66, 89-90, 90 зворот, 96-97).
Крім того, із скріншотів переписки, частина з яких датована 12.11.2023 року та 14.12.2023 року, вбачається, що її зміст зводиться до припинення зв`язків, забирання речей, а також перемовин щодо грошової компенсації за автомобіль (т. 1, а.с. 67-70).
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , за ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль Subaru Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Дата реєстрації 20.06.2022 року (т. 1, а.с. 71-92, 241-245).
Вказаний транспортний засіб відповідачем придбано згідно з договором купівлі-продажу від 20.06.2022 року (т. 1, а.с. 239-240).
Також в матеріалах справи наявні аркуші записів із зазначенням пробігу в різні періоди, в яких вказано «Субару» про проведення технічного обслуговування, ремонту та встановлення додаткового обладнання 15.12.2022 року, 10.01.2023 року, 17.02.2023 року, 05.03.2023 року, 07.03.2023 року, 20.03.2023 року, 25.06.2023 року, 24.07.2023 року (т. 1, а.с. 72,).
При цьому, судом з`ясовано, що 25.11.2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір позики (безвідсоткової) № 1 на суму 85 500,00 грн (еквівалент 3 000,00 доларів США), та 24.04.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики (безвідсоткової) № 3 на суму 76 500,00 грн (еквівалент 2 500,00 доларів США)(т. 1, а.с. 74-75, 77-78).
Крім того, в матеріалах справи наявні: аркуш робочого зошита курсу геометрії будови брів, аркуш базового курсу манікюру, сертифікату англійською мовою, акта надання послуг № 100107 від 21.10.2022 року за інформаційно-консультаційні послуги курс «Комбінований манікюр» на суму 2 750,00 грн, сертифіката № 01/02-26 про закінчення курсу майстром ОСОБА_5 , фіскальний чек від 18.03.2023 року про придбання косметики на суму 844,00 грн, аркуш ультразвукового дослідження від 25.06.2020 року, аркуш з назвою послуг і товарів пацієнта ОСОБА_5 від 25.06.2020 року, товарний чек від 27.09.2021 року на суму 3 604,00 грн, аркуш із записом про дату прийому 18.06.2020 року (т. 1, а.с. 79-88).
Відповідно до розписок, 25.11.2020 року ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_8 85 000,00 грн (еквівалент 3 000,00 доларів США) згідно з договором позики № 1 від 25.11.2020 року, а також 07.12.2020 року позивач отримав від ОСОБА_3 в борг 56 600,00 грн (еквівалент 2 000,00 доларів США) (т. 1, а.с. 93,94).
Також із виписки АТ «Таскомбанк» за рахунком ОСОБА_1 за період з 28.04.2021 року по 12.11.2023 року вбачається, що за рахунком проведені операції з надходження та повернення коштів, витрати по переказах з картки на картку та на покупки (т. 1, а.с. 95-95 зворот).
Крім того, із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіля Ford Transit Courier, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 . Дата реєстрації 02.02.2021 року(т. 1, а.с.170-172).
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 24.12.2024 року вбачається, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 24.12.2024 року зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 194).
Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з абз.5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Частиною 2 ст. 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України). Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року в справі № 554/8023/15-ц, неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року в справі № 466/3769/16, від 27.02.2019 року в справі № 522/25049/16-ц, від 11.12.2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24.01.2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08.12.2021 року в справі № 531/295/19, та інших.
У постанові від 17.10.2018 року в справі № 587/302/16 Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Юридичний факт установлюється у тому випадку, якщо від нього виникають, змінюються чи припиняються правовідносини. Проте таких правовідносин позивач під час судового розгляду не довела, а неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а її посилання на обставини, які остання вказує в позовній заяві, ґрунтуються лише на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України).
Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 554/8023/15-ц).
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року в справі № 588/350/15.
Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:
1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);
2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.
Отже, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:
1) час набуття такого майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);
3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Вказана правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 14.07.2020 року в справі № 552/5693/18.
Згідно з ч. ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникаєв правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року в справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року в справі № 129/1033/13-ц, та від 16.11.2021 року в справі № 904/2104/19).
Однак, жодного документа про те, що починаючи із жовтня 2018 року, впродовж 2020 року, та 2022 року (період укладення ОСОБА_1 договорів позики), аж до 20.06.2022 року (дата придбання та реєстрації за  ОСОБА_2 автомобіля Subaru Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , остання та позивач фактично спільно проживали та за якою конкретно адресою матеріали справи не містять.
Зокрема, на підтвердження факту спільного проживання позивача разом відповідачем в кімнаті АДРЕСА_1 , суду не надано відповідного договору найму (оренди) житлового приміщення, ордера, довідки з місця проживання, витягу з реєстру територіальної громади тощо.
Так само, обставини фактичного проживання сторін без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_2 не доведені ані актом, складеним мешканцями згаданого багатоквартирного будинку, ані довідкою відповідної обслуговуючої організації.
Також в матеріалах справи відсутні свідчення коменданта, сусідів, які бпідтвердити, що дійсно в цей період ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали в указаних вище житлових приміщеннях, немає відповідних листувань, фото- чи відеоматеріалів та ін.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК Україникожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.
За змістом п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в підготовчому засіданні суд вирішує питання, в тому числі про виклик у судове засідання свідків.
При цьому, суд зауважує, що в позовній заяві позивачем ставилося питання про допит низки свідків.
Разом з тим, 31.03.2025 року безпосередньо представником позивача подано клопотання про закриття підготовчого засідання, в якому зазначено про відсутність клопотань на цій стадії розгляду справи (т. 1, а.с. 184-186).
Отже, судом не вирішувалося питання про виклик свідків, яке залишилось поза увагою суду через фактичне його не підтримання заявником - стороною позивача під час підготовчого судового засідання.
Також суд зазначає, що із скріншотів переписки неможливо з`ясувати чи дійсно сторони в справі проживали як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, місце такого проживаннята момент (початкову дату) з якої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах.
Крім того, в матеріалах справи наявні лише підтвердження бронювання готельних номерів на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_1 із вказівками дат і місяців, однак в них не міститься відомостей про роки такого відпочинку, а також не надано документів, що підтверджують фактичне перебування сторін разом у вказаних готелях, і розрахунки за отримані готельні послуги, тобто, самі по собі вони не доводять обставині конкретних періодів проведеного спільного відпочинку сторін.
До того ж, обставини можливих спільних подорожей (відпочинку) позивача з ОСОБА_2 лише тричі за період із жовтня 2018 року по листопад 2023 року, тобто,приблизно раз у півтора роки та строками по 2, 4 та 5 днів, є недостатніми для встановлення факту спільного проживання однією сім`єюадже, не підтверджують факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю та того, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Суд вважає, що надані позивачем банківські виписки з його рахунків лише підтверджують рух коштів та зроблені ним операції, як власником відповідних карткових рахунків, однак жодним чином не доводятьїх здійснення та використання коштів саме ОСОБА_2 .
Також наявні аркуші із записами в яких вказано «Субару», не є належними доказами та не підтверджують як потребу, так і безпосередньо проведення позивачем (чи за його рахунок) ремонтних робіт, технічного обслуговування чи встановлення додаткового обладнання в придбаному відповідачем автомобілі Subaru Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Крім того, аркуш робочого зошита курсу геометрії будови брів, аркуш базового курсу манікюру, сертифікату англійською мовою, акта надання послуг № 100107 від 21.10.2022 року за інформаційно-консультаційні послуги, курс «Комбінований манікюр» на суму 2 750,00 грн, сертифіката № 01/02-26 про закінчення курсу майстром ОСОБА_5 , фіскальний чек від 18.03.2023 року про придбання косметики на суму 844,00 грн, аркуш ультразвукового дослідження від 25.06.2020 року, аркуш з назвою послуг і товарів пацієнта ОСОБА_5 від 25.06.2020 року, товарний чек від 27.09.2021 року на суму 3 604,00 грн, аркуш із записом про дату прийому 18.06.2020 року, також не доводять факту спільного проживання сторін однією сім`єю, придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі в оспорюваний період, тобтоне є беззаперечним підтвердженням ані факту спільного проживання, ані ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю.
Також стороною позивача жодним чином не доведені обставини: придбання спірного майна (транспортного засобу Subaru Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) внаслідок спільної праці, адже саме про один із таких критеріїв для врахуваннята його визначення вказано Верховним Судом у постанові від 14.07.2020 року в справі № 552/5693/18, з метою надання майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу), а також за спільні із ОСОБА_1 кошти, в тому числі, отримані ним 24.04.2022 року в якості позики у ОСОБА_3 суми 76 500,00 грн (еквівалент 2 500,00 доларів США) за договором позики (безвідсоткової) № 3, тобто за майже два місяці до придбання відповідачем спірного автомобіля.
За перелічених вище та встановлених судом обставин, лише спільні фотографії позивача з відповідачем не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року в справі № 466/3769/16.
Отже, суд вважає недоведеним факт того, що в період із жовтня 2018 року по листопад 2023 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, оскільки він не підтверджений належними доказами.
Таким чином, позивачем недоведено, що в спірний період він мав з ОСОБА_2 спільний бюджет, що вони разом вели спільне господарство та були пов`язані взаємними правами й обов`язками, тобто, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року в справі № 522/25049/16-ц.
Суд вважає, що оскільки позивачем не надано доказів проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та відповідно не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, в зв`язку з чим не перевіряє правильність їх формулювання та обраний позивачем спосіб захисту в цій частині.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.
Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору йому не компенсуються. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко