РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 м. Турка

Справа № 458/296/26
Провадження №2/458/248/2026

Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді    Волинець М.З.,
за участю секретаря судового засідання Матківської Р.Р.
Сторони в справі:
позивач      Товариство з обмеженою відповідальністю
«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»,  
представник позивача    Сахарова О.І.,
відповідач      ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «Фінансова компанія /ФК/ «ЕЙС» через підсистему «Електронний суд» подав до суду позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 785490146 від 27.04.2023 у розмірі 41 754,40 грн, з яких: 8 800 грн – заборгованість за тілом кредиту, 32 954,40 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, а також понесені судові витрати по справі.
Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
27.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - кредитодавець, первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі – відповідач) укладено кредитний договір № 785490146 на суму 3 500 грн у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV3QV56.
Згідно з умовами кредитного договору первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 3 500 грн шляхом безготівкового перерахування через банк-провайдер. У подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума отриманих кредитних коштів становить 8 800 грн.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, до якого в подальшому укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження строку дії вищевказаного договору факторингу до 31.12.2024. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 236 від 27.06.2023, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
10.10.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія/ФК/ «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 10/1024-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги №2 від 10.10.2024 до Договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
15.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого, позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № Б/Н від 15.07.2025 за Договором факторингу, від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 41 754,40 грн.
Вищезазначені договори факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу, що не суперечить нормам чинного законодавства, та у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, а отже, виходячи з презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують цивільні права та обов`язки.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 785490146 від 27.04.2023 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 41 754,40 грн, з яких: 8 800 грн - заборгованість за тілом кредиту, а 32 954,40 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Покликаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № № 785490146 від 27.04.2023 в розмірі 41 754,40 грн, та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
Позиція відповідача.
31.03.2026 відповідач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС». У відзиві зазначив, що визнає факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Водночас не погоджується з розміром нарахованої заборгованості, а саме із сумою відсотків в розмірі 32 954,40 грн, оскільки вона є явно завищеною, неспівмірною з тілом кредиту та такою, що порушує принципи розумності та справедливості. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів правильності нарахування відсотків.
Відповідь на відзив.
03.04.2026 представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» через підсистему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, в якій обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, покликався на такі доводи. Зокрема, зазначив, що відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, не відкликав своєї згоди на укладення кредитного договору та не звертався за додатковими роз`ясненнями його положень. Кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний недійсним у судовому порядку, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України повинен виконуватися належним чином, виходячи із змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. При цьому, зазначив, що відповідач у відзиві не заперечує факт укладання кредитного договору № 785490146 від 27.04.2023. Водночас нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов зазначеного договору. Укладаючи договір, позичальник підтвердив, що ознайомлений з його умовами, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Також відповідач отримав примірник договору на свою електронну пошту та має вільний доступ до умов договору на сайті первісного кредитора. Інформація ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» була надана з дотриманням вимог законодавства, у чіткій, зрозумілій та доступній формі. Крім того, саме відповідач ініціював укладення кредитного договору шляхом подання заявки на сайті ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Заперечення на відповідь на відзив.
10.04.2026 відповідач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову в частині нарахування відсотків. Вважає, що доводи позивача викладені у відповіді на відзив є необґрунтованими з огляду на таке: позивач помилково застосовує положення ст. 625 ЦК України, оскільки дана норма передбачає нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, а не відсотків в розмірі 2,98 % на день; позивач одночасно нараховує проценти за користування кредитом та проценти за прострочення, що суперечить правовій позиції Верховного Суду; процентна ставка понад 1000 % річних є явно завищеною та порушує баланс прав сторін, що дає підстави суду для її зменшення; позивач не надав належних доказів фактичного отримання коштів та обґрунтованого розрахунку заборгованості.
Додаткові пояснення сторін по справі.
14.04.2026 представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» через підсистему «Електронний суд» подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що первинний кредитор та відповідач уклали кредитний договір шляхом використання електронного підпису. З моменту накладення електронного підпису та підтвердження акцепту пропозиції (оферти) між сторонами виникли цивільно-правові зобов`язання. При цьому сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, зокрема: суму кредиту, строки його повернення, порядок нарахування та сплати процентів, права та обов`язки сторін, а також відповідальність за порушення умов договору. Заборгованість відповідача перед позивачем складається з суми основного боргу (тіла кредиту) та процентів за користування кредитом, які, відповідно до договору та цивільного законодавства, поділяються на два окремі види: перший вид - це проценти за правомірне користування кредитом, нараховані в межах строку дії кредитного договору, розмір яких визначено договором або законом, а порядок їх сплати врегульовано частиною першою статті 1048 ЦК України; другий вид - це проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що виникають у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, і підлягають стягненню на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Вказав, що доводи відповідача щодо неправомірного нарахування процентів є необґрунтованими, оскільки не враховують нарахування процентів другого типу - за прострочене користування кредитом. Таке нарахування відповідає умовам кредитного договору, нормам цивільного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Вказані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат. відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Водночас, відповідачем не надано: власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у повному розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів, що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.
18.04.2026 відповідач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що не заперечує факт отримання кредитних коштів. Водночас заявлені позивачем вимоги в частині нарахованих процентів та штрафних санкцій вважає необґрунтованими, явно завищеними та такими, що підлягають зменшенню. Зазначив, що подальше стягнення таких сум фактично перетворює кредитні правовідносини на засіб неправомірного збагачення кредитора. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків, а також розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі матеріалів.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Турківського району суду Львівської області від 27.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи на 20.04.2026 о 14:10 год за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь), витребувано докази в порядку ст. 84 ЦПК України.
Відповідачем ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подано до суду: відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив та додаткові пояснення.
Позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» через підсистему «Електронний суд» подано до суду: відповідь на відзив та додаткові пояснення.
Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.
02.04.2026 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на електронну адресу суду надійшли витребувані судом докази по справі.
10.04.2026 від АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» засобами поштового зв`язку надійшли витребувані судом докази по справі.
У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» не з`явився, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У поданих додаткових поясненнях від 18.04.2026 просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі матеріалів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС», судом встановлено, що 27.04.2023 ОСОБА_1 залишив заявку на отримання грошових коштів в кредит, на підставі якої 27.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладений Договір кредитної лінії №785490146 (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 10 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту, що є його невід`ємною частиною, підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV3QV56. Зазначене підтверджується Довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сформованою 15.10.2024, відповідно до якої відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV3QV56, 27.04.2023 о 09:12 год, який було направлено позичальником на номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно з паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №785490146 від 27.04.2023 встановлено такі основні умови кредитування: тип кредиту - кредитна лінія; сума (ліміт кредиту) – від 500 до 25 000 грн; строк кредитування - до 1 826 днів (дисконтний період – від 1 до 65 днів з можливістю продовження), мета кредиту - на споживчі цілі.
У п. 1.1.3. кредитного договору визначено, що дисконтний період кредитування або дисконтний період - період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору.
Згідно з п. 2.2. кредитного договору сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 . кредитного договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії кредитного договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Відповідно до п.2.3 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 3 500 грн одразу після укладення договору, який мав бути повернутий до 27.05.2023.
Згідно з п.3.1 кредитного договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2, або п. 9.1.1.7 ( п. п. 7.2., 7.2.1., 7.2.2. кредитного договору).
Відповідно до п. 7.6. кредитного договору у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та нараховані проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.
Відповідно до п. 11.1. кредитного договору, такий набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування Кредитом (п.8.1. кредитного договору), які нараховуються в порядку, передбаченому п.8.3., 8.3.1., 8.3.2., 8.4. кредитного договору.
Протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначають наступним чином: за період від дати видачі кредиту до 27.05.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 313,90 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,86 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним; після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.п. 8.3., 8.3.1., 8.4.).
Відповідно до п. 12.4. кредитного договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Згідно з платіжними дорученнями від 27.04.2023, від 06.05.2023, від 08.05.2023, від 09.05.2023, від 10.05.2023, від 11.05.2023, від 12.05.2023, від 13.05.2023, від 15.03.2023 та від 18.05.2023 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» ініціювало переказ грошових коштів за кредитним договором №785490146 від 27.04.2023 шляхом безготівкового зарахування через платіжного провайдера у сумах 3 500 грн, 1 050 грн, 650 грн, 350 грн, 400 грн, 500 грн, 450 грн, 500 грн, 250 грн та 100 грн відповідно на банківську карту № НОМЕР_2 хх-хххх-8635, яку відповідач зазначив у заявці при укладенні кредитного договору.
Згідно з платіжним дорученням від 02.05.2023 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» також ініціювало переказ грошових коштів у сумі 1 050 грн на банківську карту № НОМЕР_3 хх-хххх-9137. Зокрема, Додатковою угодою до Договору №785490146 від 27.04.2023, укладеною 02.05.2023, сторонами визначено, що кредитодавець може ініціювати безготівковий перерахунок нових траншів за договором також за реквізитами платіжної картки позичальника 5375-41хх-хххх-9137.
Відповідно до відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 01.04.2026 (№ БТ/Е-11359), наданої на виконання ухвали суду від 27.03.2026, на ім`я відповідача ОСОБА_1 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 , на яку в період з 02.05.2023 по 07.05.2023 зараховано грошові кошти у сумі 1 050 грн. Крім того, на підтвердження зазначеного банком надано виписку про рух коштів за вказаною карткою.
Згідно з відповіддю АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» від 06.04.2026 (вих. № 12829/2/33947-БТ), наданою на виконання ухвали суду від 27.03.2026, платіжна картка № 5167-5904-1503-8635 емітована на ім`я ОСОБА_1 . На підтвердження перерахування коштів банком також надано суду виписки за рахунком, відкритим до зазначеної картки.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Також судом встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржниками.
Додатковою угодою № 19 до Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, укладеною цими сторонами 28.11.2019, п. 8.2. викладено у новій редакції і строк дії договору визначено до 31.12.2020.
31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, що продовжила строк указаного договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді Договір факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 викладено у новій редакції.
31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.12.2022 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 до 31.12.2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020.
31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 до 31.12.2024.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 236 від 27.06.2023 до Договору факторингу, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 18 677,28, з яких: 8 800 грн - заборгованість по тілу кредиту; 9 877,28 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
10.10.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №10/1024-01, згідно умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором, вказаними у реєстрі прав вимоги №2 від 10.10.2024. 
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 10.10.2023 до Договору факторингу, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 41 754,40, з яких: 8 800 грн - заборгованість по тілу кредиту; 32 954,40 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
15.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №785490146 від 27.04.2023.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №785490146 від 27.04.2023 в розмірі 41 754,40, з яких: 8 800 грн - заборгованість по тілу кредиту; 32 954,40 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Згідно із випискою з особового рахунку за кредитним договором №785490146 від 27.04.2023, сформованої ТОВ «ФК «ЕЙС», загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 41 754,40 грн, з яких: 8 800 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту та 32 954,40 грн - прострочена заборгованість за процентами.
Всупереч умовам кредитного договору відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Застосовані судом норми права та мотиви їх застосування.
Судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються загальними положення ЦК України.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом норми ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Так, статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст. 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
У постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 Верховний Суд виснував щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та їх відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію».
Підписання кредитного договору відповідачем підтверджується змістом кредитного договору, додатків до нього, які містять усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача. Отже, суд вказує, що факт укладення кредитного договору саме з ОСОБА_1 доведено належними та достатніми доказами.
При цьому, відповідач свої зобов`язання за кредитним належним чином не виконував, не здійснює платежів для сплати суми заборгованості по кредиту та відсотках, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання, на підставі чого утворилась заборгованість.
При цьому, матеріали справи містять докази на підтвердження отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у сумі 8 800 грн та користування такими протягом строку їх кредитування.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підставі ч.ч.1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу, права вимоги за кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «ЕЙС».
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
На підтвердження розміру невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №785490146 від 27.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості, за яким заборгованість за не виконаним зобов`язанням з повернення кредиту становить 41 754,40 грн, з яких: 8 800 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту та 32 954,40 грн - прострочена заборгованість за процентами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Як встановлено судом, у п. 3.2 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовженим позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та періоду пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Згідно із п. 3.3 кредитного договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 903 грн.
За змістом п. 7.1. кредитного договору на момент укладання цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтована дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування – 27.05.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником.
Пунктом 8.1. кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інші витрати договором не передбачено.
Згідно з п. 8.2. кредитного договору процентні ставки є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника.
Пунктами 8.3.1., 8.3.2. та 8.4. кредитного договору передбачено нарахування процентів залежно від обраної моделі поведінки позичальника.
Зокрема п. 8.3.1. кредитного договору передбачено, що за період від дати видачі кредиту до 27.05.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 313,90 % річних, що на день укладення Договору становить 0,86 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Згідно із п. 8.3.2. кредитного договору у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 27.05.2023 проценти нараховуються за ставкою 626,82 % річних, що на день укладення договору становить 1,72 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до п. 8.4. кредитного договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 % річних, що на день укладення Договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним.
Аналіз зазначених пунктів кредитного договору дає підстави для висновку, що ними передбачено відсоткову ставку в дисконтний період (30 днів), відсоткову ставку у разі пролонгації дисконтного періоду та відсоткову ставку по закінчення дисконтного періоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Судом встановлено, що кредитний договір № 785490146 від 27.04.2023 укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , підписаний первинним кредитором позичальником електронними підписами. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: сума кредиту 10 500 грн (п. 2.1.), період кредитування 30 днів (дисконтний період) (п. 7.1) зі сплатою в цей період процентів в розмірі 0,86 % (п. 8.3.1.), а по закінченню дисконтного періоду - в розмірі 2,98 % в день (п. 8.4.), сума кредиту має бути повернена не пізніше ніж протягом 30 днів після закінчення строку дії договору, який становить 5 років (п.11.1.), або дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2., або п. 9.1.1.7. або 9.2.1.5.
Таким чином встановивши, що ОСОБА_1 протягом дисконтного періоду не сплатив проценти та не повернув кредитних коштів, не ініціював пролонгації дисконтного періоду (п.3.2), суд вважає, що кредитор правомірно нараховував відсотки, які були узгоджені між сторонами у п. 8.4 кредитного договору по закінченню дисконтного періоду.
Разом з тим, проаналізувавши умови кредитного договору, суд дійшов висновку, що твердження сторони позивача про те, що відповідачу нараховувалися проценти двох видів: за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору та за неправомірне користування грошовими коштами у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, не відповідає дійсності та не підтверджується наявними у справі матеріалами.
Крім того, доводи відповідача про те, що встановлений у договорі розмір нарахованих відсотків за використання кредитних коштів є явно завищеним, неспівмірним з тілом кредиту, та порушує принципи розумності та справедливості, суд оцінює критично та зазначає, що в кредитному договорі зазначено суму кредиту, детальний розпис його сукупної вартості, розмір процентних ставок, строк кредитування, строк дії договору, порядок розрахунків, та всі інші істотні умови, передбачені законодавством України.
Відповідач ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в кредитному договорі.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно із ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України.
Отже, підписавши указаний кредитний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальник, будучи попередньо ознайомленим із умовами кредитування, викладеними у паспорті споживчого кредиту, мав можливість відмовитися від договору без пояснення причин. Відповідач таким правом не скористався та до звернення позивача в суд із відповідним позовом не ставив під сумнів умови кредитування, зокрема, розмір відсотків, у контексті їх несправедливості.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позичальник, будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, погодив істотні умови зобов`язання та допустив порушення його виконання.
Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 (справа № 917/1307/18) розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Таким чином, суд констатує, що відповідач, заперечуючи щодо надання позивачем належних та допустимих доказів правильності нарахування відсотків, вдався саме до концепції негативного доказу, в свою чергу повністю самоусунувшись від подання доказів на підтвердження своїх заперечень.
Отже, відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості суду не надано.
В свою чергу, надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови кредитного договору № 785490146 від 27.04.2023 належним чином не виконав, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог.
Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).
Розподіл судових витрат.
Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 7 000 грн.
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
20.08.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено Договір № 20/08/25-01 про надання правничої допомоги.
01.09.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено Додаткову угоду № 25771112932 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн позивач подав такі докази: копію договору № 20/08/25-01 про надання правничої допомоги від 20.08.2025; копію Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; копію Додаткової угоди № 25771112932 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; копію Акту прийому-передачі наданих послуг, що є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, згідно якого, загальна вартість послуг складає 7000 грн, а саме: складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 785490146 від 27.04.2023 - 5000 грн (2 години); вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором № 785490146 від 27.04.2023 - 1000 грн (2 години); підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 785490146 від 27.04.2023 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 - 500 грн (1 година); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 785490146 від 27.04.2023 – 500 грн (1 година), всього разом 7000 грн; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10 від 19.10.2018; копію довіреності від 11.08.2025.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
В ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Разом з тим, суд не позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості.
Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, однак в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розглядуваній цивільні справі у розмірі 7000 грн, суд зазначає, що у договорі про надання правничої допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився.
Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, а також те, що адвокатському бюро позивачем доручено надавати юридичну допомогу по захисту прав позивача, суд вважає їх істотно завищеними та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 662,40 грн.
Враховуючи те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, місце знаходження: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13, м. Київ, 02094, заборгованість за кредитним договором № 785490146 від 27.04.2023, у розмірі 41 754 (сорок одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, місце знаходження: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13, м. Київ, 02094, судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, місце знаходження: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13, м. Київ, 02094.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя         Марія ВОЛИНЕЦЬ