ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 440/7294/25
адміністративне провадження № К/990/55715/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Кукоби О.О., та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року, ухвалену колегією суддів у складі: Чалого І.С., Ральченка І.М., Катунова В.В., у справі № 440/7294/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
Приватне акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Полтавський ГЗК», позивач) звернулося до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач) з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2025 № 000/263/5001, яким встановлено відсутність права платника податку на бюджетне відшкодування ПДВ, задеклароване у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2025 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПрАТ «Полтавський ГЗК» зазначало про незаконність спірного податкового повідомлення-рішення з огляду на недотримання відповідачем вимог чинного законодавства в частині обрання належного способу реалізації контролюючої функції. Доводило, що податкове повідомлення-рішення від 07.05.2025 № 000/263/5001 прийняте відповідачем на підставі висновків акта камеральної перевірки ПрАТ «Полтавський ГЗК» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість платника податку щодо якого (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) за лютий 2025 року. Утім, на думку позивача, відповідне питання, в силу положень підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), виходить за межі предмета камеральної перевірки, що свідчить про порушення податковим органом порядку проведення перевірки та, як наслідок, призводить до протиправності прийнятого за результатами такої перевірки податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025, позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 07.05.2025 № 000/263/5001.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 30280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що у спірних правовідносинах обраний Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків спосіб реалізації владної управлінської функції позбавив платника податку права на участь у прийнятті рішення, що, з огляду на значущість для позивача оспорюваного питання набуття права на отримання суми бюджетного відшкодування ПДВ, безумовно становить втручання у право ПрАТ «Полтавський ГЗК» на вільне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, суди зазначили, що відповідач ні у ході проведення податкової перевірки, ні під час розгляду справи не надав суду належних й допустимих доказів, що свідчили б про наявність підстав для позбавлення позивача права на отримання бюджетного відшкодування з підстав, визначених у законі, а тому позбавлення позивача права на отримання суми відшкодування податку на додану вартість з бюджету становило непропорційне втручання у право позивача на вільне володіння майном, як таке, що здійснено з суттєвим порушенням порядку проведення перевірки.
Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
ПрАТ «Полтавський ГЗК», ідентифікаційний код 00191282, зареєстроване як юридична особа, є платником податку на додану вартість, як платник податків перебуває на обліку в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.
18.03.2025 позивач через електронний кабінет подав податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2025 року (реєстраційний номер 9069398351) разом із заявою про бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 230651905 грн.
Посадовою особою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків у період з 21.03.2025 по 08.04.2025, на підставі пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України та у порядку, визначеному статтею 76 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість платника податку щодо якого (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) за лютий 2025 року.
Результати перевірки оформлені актом від 08.04.2025 № 211/32-00-50-01/00191282, у якому викладено висновок про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування, задекларованого у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2025 року (від 18.03.2025 № 9069398351).
Наведений висновок відповідач мотивував посиланням на приписи пункту 200.4-1 статті 200 ПК України, зазначивши, що Указом Президента України від 12.02.2025 № 81/2025 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12.02.2025 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким до громадянина України ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про санкції» застосовано обмежувальні заходи (санкції) шляхом, зокрема, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань. При цьому відповідач на підставі аналізу податкової та іншої звітності ПрАТ «Полтавський ГЗК», а також відкритих даних (зокрема, з інтернет порталу Orbis), дійшов висновку, що громадянин ОСОБА_1 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» є кінцевим бенефіціарним власником ПрАТ «Полтавський ГЗК».
07.05.2025 на підставі висновків акта перевірки від 08.04.2025 № 211/32-00-50-01/00191282 відповідач сформував податкове повідомлення-рішення № 000/263/5001, яким повідомив позивача про відсутність у нього права на отримання бюджетного відшкодування, задекларованого у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2025 року у розмірі 230651905 грн.
Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Не погодившись із судовими рішеннями, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає підставою касаційного оскарження п. 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та вказує про необхідність відступлення від висновку щодо застосування п. 200.4 ст. 200 ПК України у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі №640/12206/19 та від 21 липня 2025 року у справі №160/30897/24 шляхом формування нового правового висновку щодо правомірності відмови платнику податків у бюджетному відшкодуванні від`ємного значення податку на додану вартість на підставі п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо підсанкційні особи є засновниками (учасниками) товариства опосередковано через інших юридичних та фізичних осіб.
Доводить, що відступлення від попереднього висновку Верховного Суду є необхідним, оскільки застосування судом формального підходу, заснованого виключно на нормах ПК України, без урахування пріоритету спеціального законодавства про санкції, суперечить принципу верховенства права та призводить до невиконання мети санкційного режиму. У спірних правовідносинах суд повинен застосовувати принцип превалювання публічного інтересу, ігнорування якого створює реальні ризики нівелювання санкційного законодавства та підрив ефективності механізмів податкового контролю.
При цьому звертає увагу на ту обставину, що громадянин ОСОБА_1 , щодо якого указом Президента України від 12.02.2025 № 81/2025 застосовано санкції, має істотну участь у впливі на діяльність позивача, оскільки він та його найближчі родичи володіють 49, 3% акціонерного капіталу «FERREXPO PLC», яка є материнською компанією ПрАТ «Полтавський ГЗК».
Окремою підставою касаційного оскарження скаржник зазначає п. 4 частини 4 статті 328 КАС України та покликається на поверхове з`ясування судами попередніх інстанцій обставин, що мають значення для справи.
У відзиві на касаційну скаргу відповідача, ПрАТ «Полтавський ГЗК» не погоджується з її доводами та просить залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції, та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Відповідно до п. 200.4-1 ст. 200 ПК України платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Змістом п. 200.12-1 ст. 200 ПК України передбачено, що з дати прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», зупиняються бюджетне відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування та перебіг строків здійснення такого бюджетного відшкодування, визначених цією статтею.
Зазначена в абзаці першому цього пункту сума бюджетного відшкодування залишається доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та перераховується цим органом на рахунок платника податку в обслуговуючому банку/небанківському надавачі платіжних послуг та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України, протягом п`яти операційних днів з дати прийняття рішення про скасування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».
Відповідно до п. 200.14-1 ст. 200 ПК України якщо протягом періоду проведення контролюючим органом камеральної або документальної перевірки прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», такий контролюючий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення-рішення, в якому зазначається відмова в наданні бюджетного відшкодування.
Аналіз положень п. 200.4-1 ст. 200 ПК України свідчить про те, що для застосування вказаної норми права необхідно, що б санкції були застосовані до однієї з наступних осіб: самого платника податку, засновників (учасників) платника податку, кінцевого бенефіціарного власника платника податку.
Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що за змістом акту перевірки від 08.04.2025 № 211/32-00-50-01/00191282, ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» на виконання вимог абзацу четвертого пункту 46.2 статті 46 ПК України надано до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків засобами електронного зв`язку 08.04.2025 (вх. № 2969/6/ЕКПП) Звіт незалежного аудитора за 2024 рік, в розділі 810000 «Примітки Корпоративна інформація та Звіт про відповідність вимогам МСФЗ» якого зазначено: «... Станом на 31 грудня 2024 року Компанія має єдиного акціонера Ferrexpo AG, якому належить 100% акцій (310 000 000 шт). Аналогічний стан був і на 31 грудня 2023 року. Компанія є основною виробничою потужністю для групи підприємств, які знаходяться під контролем компанії Ferrexpo ple (спільно іменуються як «Група компаній Ferrexpo»), яка є публічною компанією, акції якої котируються на Лондонській фондовій біржі. 24 травня 2007 року компанія Ferrexpo plc («Кінцева материнська компанія») придбала 100% частку в компанії Ferrexpo AG за рахунок обміну акцій, у результаті чого відбулося об`єднання підприємств під спільним контролем. Частку менше 50% в компанії Ferrexpo plc у кінцевому рахунку утримує Minco Trust, бенефіціарами якої є ОСОБА_2 та його найближчі родичі і яка була створена для управління часткою участі у Групі компаній Ferrexро».
Вищенаведене підтверджується інформацією з відкритих джерел:
Згідно з даними інтернет-порталу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com) акціями підприємства ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» володіє 100% FERREXPO AG (країна - Швейцарія), який на 100% належить FERREXPO PLC (країна - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії).
Акції FERREXPO PLC належать:
- 49,3% - компанії Fevamotinico S.a.r.1. (країна - Велике Герцогство Люксембург), реєстраційний № B128246.
Відповідно до даних інтернет-порталу Orbis фізична особа ОСОБА_2 (Україна, податковий номер НОМЕР_1 ) має 6 ролей у 6 компаніях, в тому числі у Fevamotinico S.a.r.1. з позначкою Акцонер (останній власник).
Документом «Проміжний результат за шість місяців, що закінчилися 30 червня 2024 року» компанії Ferrexpо PLC (опублікований 31.07.2024 на офіційному веб-сайті www.ferrexpo.com):
Мова оригіналу: «The largest shareholder of the Group is Fevamotinico S.a.r.l ("Fevamotinico"), a company incorporated in Luxembourg. Fevamotinico is ultimately wholly owned by The Minco Trust, of which Kostyantin Zhevago and two other members of his family are the beneficiaries. At the time this report was published, Fevamotinico held 49.3% (31 December 2023: 49.3%; 30 June 2023: 49.5%) of Ferrexpo plc's issued share capital.»
«Найбільшим акціонером групи є «Fevamotinico S.a.r.l.» («Fevamotinico»), компанія, яка зареєстрована в Люксембурзі. Fevamotinico в кінцевому підсумку повністю належить «The Minco Trust», бенефіціарами якого в свою чергу є ОСОБА_2 та двоє членів його родини. На момент опублікування цього звіту, Fevamotinico володіє 49,3 % акціонерного капіталу «FERREXPO PLC» (31.12.2023 - 49,3 %, 30.06.2023 - 49,5%).»
Відповідно до Декларації громадянина України ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру декларацій осіб (офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції - public.nazk.gov.ua), поданої ним як уповноваженою на виконання функції держави або місцевого самоврядування особою (Народний депутат України, вид декларації перед звільненням) в розділі «Цінні папери» задекларовано право власності декларанта на акції юридичної особи Minco Trust indirectly Ferrexpo ple (Mінко Траст опосередковано Феррекспо) місцезнаходження Сінгапур та Великобританія в кількості 231400000, номінальною вартістю 7230000 грн.
ОСОБА_1 володіє «The Minco Trust» та опосередковано FERREXPO PLC, яке є материнською компанією ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» код ЄДРПОУ 00191282 (49,3%).
За даними Державного реєстру санкцій щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_1, (Україна, податковий номер НОМЕР_1) у порядку, встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII «Про санкції», прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), зокрема щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
Санкції введено в дію указом Президента України від 12.02.2025 № 81/2025 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (позиція 3 Додаток 1).
Дата прийняття рішення про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII «Про санкції»: 12.02.2025.
Термін дії санкцій - безстроково.
Схематичне зображення структури власності ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» за підписом посадової особи ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК», а саме Голови правління ОСОБА_3 з Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відображає таких учасників структури власності ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК»:
акціями підприємства ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» володіє:
- 100% «Ferrexpo AG», країна - Швейцарія. Акції «Ferrexpo AG» належить:
- 99,999999% «Ferrexpo PLC», країна - Сполучене Королівство;
-0,000001% Wolfram Kuoni (Вольфрам Куоні), громадянин Швейцарської Конфедерації. Інша фізична особа, що здійснює контроль, зазначено з позначкою «відсутня».
Ferrexpo PLC є публічною компанією, акції якої допущені до торгів на Лондонській фондовій біржі.
На підставі встановлених під час проведення камеральної перевірки обставин, відповідач дійшов висновку, що відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» (код ЄДРПОУ 00191282) не має права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення у розмірі 230651905 грн задекларованого у податковій звітності з податку на додану вартість від 18.03.2025 № 9069398351.
Перевіряючи обґрунтованість висновків відповідача, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку цим висновкам, правильно зважали на те, що акт перевірки - це документ, який фіксує правопорушення, вчинені платниками податків. В основу податкового повідомлення-рішення ставляться саме висновки, викладені в акті перевірки (ст. 86 ПК України).
Так, роблячи висновки в акті перевірки за результатами камеральної перевірки, податковий орган вказав на неможливість отримання бюджетного відшкодування від`ємного значення згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість за лютий 2025 року у зв`язку з тим, що саме беніфіцарний власник підприємства позивача включений до переліку осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні санкції.
Натомість, відповідно до пп. 14.1.241-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України термін «кінцевий бенефіціарний власник» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.
Кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння).
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постановах від 14 березня 2023 року у справі № 640/12206/19 та від 21 липня 2025 у справі № 160/30897/24.
Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації /абзац перший пункт 200.7 статті 200 ПК України/.
Згідно з п. 200.10 ст. 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, що проводиться протягом 20 календарних днів, наступних за граничним строком подання податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), а якщо такі документи були подані пізніше - за днем їх фактичного подання, та відповідно до вимог, визначених статтею 76 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про санкції» від 14.08.2014 № 1644-VII, з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 10.08.2023 № 3317-IX (далі - Закон № 3317-IX) ПК України доповнено положеннями, якими встановлено повноваження та порядок виконання контролюючими органами рішень про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Зокрема, цим законом ПК України доповнено статтею 21-1, за змістом якої контролюючі органи виконують рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняті у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", шляхом здійснення таких заходів: (…) зупинення/відмова в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість - у разі застосування санкції щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
Підставою для здійснення контролюючим органом заходів, визначених пунктом 21-1.1 цієї статті, є рішення про застосування (внесення змін) спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийняте у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».
Крім того, Законом № 3317-IX статтю 200 ПК України доповнено пунктами 200.4-1, 200.4-2, 200.12-1, відповідно до яких:
Платники податку, щодо яких у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва / майбутнього об`єкта житлової нерухомості.
Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до їх повного погашення податковими зобов`язаннями.
З дати прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», зупиняються бюджетне відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування та перебіг строків здійснення такого бюджетного відшкодування, визначених цією статтею.
Зазначена в абзаці першому цього пункту сума бюджетного відшкодування залишається доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та перераховується цим органом на рахунок платника податку в обслуговуючому банку/небанківському надавачі платіжних послуг та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України, протягом п`яти операційних днів з дати прийняття рішення про скасування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей податкового адміністрування під час воєнного стану для платників податків з високим рівнем добровільного дотримання податкового законодавства» від 18.06.2024 № 3813-IX, до абзацу першого пункту 200.4-1 статті 200 ПК України внесені зміни, внаслідок яких відповідна норма з 26.07.2024 діє у такій редакції: Платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення.
В межах спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за даними Державного реєстру санкцій щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_1, (Україна, податковий номер НОМЕР_1) у порядку, встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VІІ «Про санкції», прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), зокрема щодо зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.
Санкції введено в дію указом Президента України від 12.02.2025 № 81/2025 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (позиція 3 Додаток 1). Дата прийняття рішення про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку встановленому Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VІІ «Про санкції»: 12.02.2025. Термін дії санкцій - безстроково.
Під час проведення камеральної перевірки, відповідач, з посиланням на дані інтернет-порталу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com), встановив, що акціями підприємства ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» володіє 100% FERREXPO AG (країна - Швейцарія), який на 100% належить FERREXPO PLC (країна - Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії).
Акції FERREXPO PLC належать: - 49,3% - компанії Fevamotinico S.a.r.1. (країна - Велике Герцогство Люксембург), реєстраційний № B128246.
Відповідно до даних інтернет-порталу Orbis фізична особа ОСОБА_2 (Україна, податковий номер НОМЕР_1 ) має 6 ролей у 6 компаніях, в тому числі у Fevamotinico S.a.r.1. з позначкою Акцонер (останній власник).
Згідно з документом «Проміжний результат за шість місяців, що закінчилися 30 червня 2024 року» компанії Ferrexpо PLC (опублікований 31.07.2024 на офіційному веб-сайті www.ferrexpo.com): «Найбільшим акціонером групи є «Fevamotinico S.a.r.l.» («Fevamotinico»), компанія, яка зареєстрована в Люксембурзі. Fevamotinico в кінцевому підсумку повністю належить «The Minco Trust», бенефіціарами якого в свою чергу є ОСОБА_2 та двоє членів його родини. На момент опублікування цього звіту, Fevamotinico володіє 49,3 % акціонерного капіталу «FERREXPO PLC» (31.12.2023 - 49,3 %, 30.06.2023 - 49,5%).».
Також контролюючим органом встановлено, що ОСОБА_2 володіє «The Minco Trust» та опосередковано FERREXPO PLC, яке є материнською компанією ПРАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ГЗК» код ЄДРПОУ 00191282 (49,3%).
Надаючи оцінку можливості використання контролюючим органом інформації з інтернет-порталу Orbis (orbiseurope.bvdinfo.com), суди попередніх інстанцій вважали, що цей інтернет-портал може використовуватися для підбору даних для аналізу інформації щодо кінцевих бенефіціарних власників компаній разом з іншими даними.
Водночас така інформація у подальшому підлягає офіційному підтвердженню національними ресурсами, тобто сама по собі інформація отримана з інтернет-порталу ORBIS не може бути єдиною підставою для висновку про допущені платником податків порушення податкового законодавства.
Інтернет-портал ORBIS не зазначений в ПК України, як джерело, яке може бути використано під час перевірки, відповідно до ст. 83 ПК України.
У свою чергу, ПК України уповноважує контролюючі органи користуватись даними Єдиного реєстру податкових накладних, Єдиного реєстру акцизних накладних, інформаційної системи "Е-резидент", показники Platts, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, АС Податковий блок, ІКП тощо.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).
Приписи статті 76 КАС України встановлюють, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі наведених вище обставин суди дійшли обґрнутованого висновку, що інтернет-портал ORBIS не є джерелом верифікованих офіційних даних та інформації, та не є реєстром іноземної держави, а тому використання подібних не верифікованих та не регламентованих законодавством України даних не може слугувати належним та достовірним джерелом доказів та інформації.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.09.2025 у справі № 160/30975/24.
Крім того, під час проведення камеральної перевірки, відповідач в акті від 08.04.2025 також зазначав про те, що згідно з документом «Проміжний результат за шість місяців, що закінчилися 30 червня 2024 року» компанії Ferrexpо PLC (опублікований 31.07.2024 на офіційному веб-сайті www.ferrexpo.com): «Найбільшим акціонером групи є «Fevamotinico S.a.r.l.» («Fevamotinico»), компанія, яка зареєстрована в Люксембурзі. Fevamotinico в кінцевому підсумку повністю належить «The Minco Trust», бенефіціарами якого в свою чергу є ОСОБА_2 та двоє членів його родини. На момент опублікування цього звіту, Fevamotinico володіє 49,3 % акціонерного капіталу «FERREXPO PLC» (31.12.2023 - 49,3 %, 30.06.2023 - 49,5%).».
Наведена вище інформація свідчить про те, що бенефіціарами The Minco Trust, якому належить компанія Fevamotinico S.a.r.l., яка в свою чергу є найбільшим акціонером групи Ferrexpо PLC, є не лише ОСОБА_2 , а і двоє членів його родини.
В свою чергу, під час проведення камеральної перевірки контролюючим органом не досліджувалося питання та не встановлювалися обставини того, якими саме частками у відсотковому виразі володіють ОСОБА_2 та власне двоє членів його родини, а також не досліджувалося питання, чи дійсно володіння часткою у статутному капіталі забезпечувала особі можливість здійснювати вирішальний вплив на діяльність підприємства позивача. 
Наведене в акті перевірки формулювання про те, що бенефіціарами The Minco Trust є « ОСОБА_2 та двоє членів його родини», саме по собі не дозволяє зробити висновок про наявність у конкретної фізичної особи статусу кінцевого бенефіціарного власника у розумінні законодавства України.
По-перше, таке формулювання є оціночним та неконкретизованим, оскільки не містить жодних відомостей щодо розподілу часток між зазначеними особами, характеру їх прав, порядку реалізації повноважень тощо.
По-друге, відповідно до наведеного вище визначення кінцевого бенефіціарного власника, вирішальний вплив може бути встановлений лише за наявності передбачених законом ознак прямого або непрямого контролю.
Як вже зазначалося, ознакою прямого вирішального впливу є безпосереднє володіння часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного капіталу або прав голосу юридичної особи. Разом з тим матеріали перевірки не містять жодних доказів того, якою саме часткою володіє ОСОБА_2 , зокрема, у The Minco Trust, та чи перевищує така частка встановлений законом поріг.
Зі свого боку, ознакою здійснення непрямого вирішального впливу є, серед іншого, володіння часткою у відповідному розмірі через пов`язаних осіб. Водночас сам по собі факт того, що бенефіціарами The Minco Trust є три особи, які належать до однієї родини, не є достатнім для висновку про наявність непрямого вирішального впливу однієї з них безпосередньо на ПрАТ «Полтавський ГЗК».
У цьому випадку контролюючий орган обмежився констатацією наявності родинного зв`язку між трьома особами, однак не встановив ані кількісних показників володіння, ані ступеню пов`язаності цих осіб, що є обов`язковими елементами для висновку про здійснення вирішального впливу.
Колегія суддів звертає увагу, що у межах розгляду цієї справи Верховний Суд не здійснює оцінки наявності чи відсутності у тієї чи іншої фізичної особи статусу кінцевого бенефіціарного власника як такого.
Предметом перевірки у цій справі є правомірність висновків контролюючого органу та дотримання ним встановлених законом стандартів доказування під час прийняття оскаржуваного рішення.
Саме на контролюючий орган покладається обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття рішення, у тому числі обставин, що свідчать про здійснення конкретною фізичною особою прямого або непрямого вирішального впливу на діяльність позивача. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях чи загальних посиланнях на інформацію, яка до того ж не може бути використана як доказ.
Отже, висновки про наявність вирішального впливу можуть бути покладені в основу владного рішення лише за умови їх належного встановлення та доказування у конкретних правовідносинах. За відсутності такого доказування відповідні твердження не можуть вважатися юридично обґрунтованими.
Щодо посилання відповідача на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі № 910/268/23, суди попередніх інстанцій правильно їх відхилили з тих підстав, що наявність цього судового рішення встановлена не під час проведення податкової перевірки, а у ході розгляду справи по суті у суді.
За викладених обставин, ураховуючи, що відповідач усупереч ст. 77 КАС України не довів належними та допустимими засобами доказування наявність підстав визначених п. 200.4-1 ПК України, суди дійшли правильного висновку, що спірне податкове повідомлення - рішення є протиправним.
Переглядаючи судові рішення у цій справі Верховний Суд ураховує, що Суд касаційної інстанції не має права здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 908/1795/19).
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд уважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Поряд із цим, колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на необхідність відступлення від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 640/12206/19 та від 21 липня 2025 у справі № 160/30897/24, оскільки обґрунтування касаційної скарги зводиться лише до незгоди скаржника з ухваленими судами попередніх інстанцій рішеннями. 
Суд уважає, що позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 14 березня 2023 року у справі № 640/12206/19 та від 21 липня 2025 у справі № 160/30897/24, обґрунтовано взята до уваги судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень у справі.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
За таких підстав, Суд дійшов висновку, що відповідач не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а відтак, Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо наявності підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися суди попередніх інстанцій, ґрунтуються на переоцінці обставин справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі № 440/7294/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Дашутін

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова