ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7002/25	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/242/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів - Хоми М.В., Костіва О.З.
за участю секретаря - Хоміцької С.О.,
позивача ОСОБА_1 , представників сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/7002/25 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л.) в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради, Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє від свого імені та імені неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду із вказаним позовом (в жовтні 2025 року подано заяву про зміну предмету позову).
В обґрунтування заявлених вимог посилались на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі проживають та були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Вказували на те, що 14.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася до відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про надання інформації про осіб зареєстрованих у належній їй квартирі та у відповідь на своє звернення їй стало відомо, що ні вона ні члени її сім`ї у даній квартирі не зареєстровані, оскільки 14.05.2024 року за заявою ОСОБА_7 відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради було прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання всіх осіб, що проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .
В подальшому, ОСОБА_8 звернулася до начальника відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради з заявою скасувати рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прийнятого за заявами ОСОБА_7 та відновити становище, що існувало до прийняття рішень і поновити реєстрацію місця проживання всіх осіб місце проживання яких було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 .
Свою вимогу заявниця обґрунтовувала тим, що ОСОБА_7 , ні як фізична особа, ні як представник (директор) ПП «Будсоюз-Техніка», на момент подання заяви про зняття позивачів з місця реєстрації не був власником квартири АДРЕСА_1 та не мав права вчиняти жодні розпорядчі дії щодо цієї квартири.
Проте, у відповідь на звернення позивачки, начальник відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, своїм листом, повідомив про неможливість позитивного розгляду заяви.
Вважали, що вищезазначеними діями Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради порушило встановлений законом порядок зняття з реєстрації місця проживання осіб, внаслідок чого було порушено їх житлові права, та допустивши бездіяльність безпідставно не скасувало своїх рішень на звернення дійсного власника квартири, що стало підставою для звернення позивачів до суду з цим позовом за захистом своїх прав і їх поновленням.
Крім того, протиправне зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у реалізації її соціальних прав на безкоштовне одержання допоміжних засобів для осіб з обмеженням життєдіяльності (мішки для двокомпонентних кало- і сечоприймачів).
Звертали увагу на те, що 03.09.2024 року адвокатом Шмигельською О.В. було надіслано адвокатський запит до відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про надання копій документів, що стали підставою для зняття позивачів із державної реєстрації місця проживання та копій прийнятих реєстратором рішень.
У своїй відповіді від 05.09.2024 року №1692/28-03 на адвокатський запит відділ проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської повідомив, що прийняв рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивачів на підставі заяви директора ПП «Будсоюз-Техніка», інформація про право власності якого, як нового власника, на спірну квартиру була наявна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Звертали увагу на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.03.2023 року у справі №607/11413/20, яке набрало законної сили 02.04.2024 року, було скасовано державну реєстрацію права власності ПП “Будсоюз-Техніка” на квартиру АДРЕСА_1 .
Тобто, станом на 14.05.2024 року ПП «Будсоюз-Техніка» не було власником цієї квартири та представники цього підприємства не мали права подавати заяви про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у даній квартирі.
Крім того вказували на те, що заяви про зняття позивачів з реєстрації місця проживання подані не від імені юридичної особи ПП «Будсоюз-Техніка», а від імені фізичної особи ОСОБА_7 .
Також зазначали, що ухвалою суду від 14.07.2020 року у справі №607/11413/20 ПП “Будсоюз-Техніка” було заборонено вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та відчуження вищезгаданої квартири.
Вважали, що вищевказане підтверджує протиправність дій заявника, який будучи обізнаним в тому, що державна реєстрація його права власності на квартиру скасована судовим рішенням, яке набрало законної сили, а його право розпорядження квартирою обмежене, звернувшись із заявою про зняття позивачів із місця реєстрації проживання вчинив неправомірні дії.
Вказували на те, що таке зняття з реєстрації відбулось з порушенням їх прав на житло.
Більше того, звертали увагу на те, що зняття з реєстрації неповнолітніх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було здійснено без згоди органу опіки і піклування на вчинення таких дій, а зняття з реєстрації ОСОБА_3 , який є особою мобілізаційного віку було здійснено з порушенням норм 4.2 ст 38 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу" та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабміну від 30 грудня 2022 р. №1487, без дозволу відповідного керівника ТЦК і СП.
Також стверджували, що через протиправні дії ПП «Будсоюз-Техніка» щодо подання їх директором ОСОБА_7 заяв про зняття з реєстрації місця проживання позивачів, а також через протиправну бездіяльність відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради щодо не скасування свого протиправного рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивачів на вимогу дійсного власника квартири, та відмови у поновленні порушених прав ОСОБА_1 , вона зазнала моральної шкоди.
Вказували на те, що неправомірні дії відповідачів призвели до її душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання, та спричиняє їй не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат, що негативно впливає на її здоров`я.
Звертали увагу на те, що ОСОБА_1 є інвалідом II групи. Додаткові переживання спричинені протиправними діями відповідачів негативно впливають на процес її відновлення після складних оперативних втручань та курсів хіміотерапії, оскільки вона відчуває себе морально подавленою від зухвалих та неправомірних дій ПП «Будсоюз-Техніка», яке знаючи, що судом скасована державна реєстрації права власності цього підприємства на спірну квартиру, подало заяви про зняття позивачів з реєстрації місця проживання.
На підставі наведеного, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просили: 
1) визнати протиправним зняття з реєстрації місця проживання з квартири за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що здійснена відділом реєстрації проживання особи управління державної реєстрації Тернопільської міської ради 14.05.2024 року за заявою ПП «Будсоюз-Техніка» та зобов`язати Тернопільську міську раду скасувати відомості про зняття 14.05.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
2) Стягнути з ПП «Будсоюз-Техніка» моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 500 000 грн.
3) Судові витрати покласти на ПП «Будсоюз-Техніка».
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє від свого імені та імені неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Приватного підприємства «БУДСОЮЗ-ТЕХНІКА» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправним зняття з реєстрації місця проживання з квартири за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що здійснена відділом реєстрації проживання особи управління державної реєстрації Тернопільської міської ради 14.05.2024 року за заявою Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка».
Скасовано відомості про зняття 14.05.2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
У задоволенні позовних вимог до Тернопільської міської ради відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Будсоюз-Техніка» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ПП «Будсоюз-Техніка» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.
В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «Будсоюз-Техніка» про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Стягнуто із ПП «Будсоюз-Техніка» в користь ОСОБА_2 1211,20 грн. сплаченого позивачем судового збору.
Стягнуто із ПП «Будсоюз-Техніка » в користь ОСОБА_3 1211,20 грн. сплаченого позивачем судового збору.
Стягнуто із ПП «Будсоюз-Техніка» в користь держави 3633,60 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі ПП «Будсоюз-Техніка» від імені якого діє Спяк П.С. просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.
Вважає, що внаслідок порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права вказане рішення є незаконним.
Вважає, що замінивши через 6 місяців після першого судового засідання у цій справі неналежного відповідача Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради на належного Тернопільську міську раду, навіть без винесення окремої ухвали, в якій були б зазначені передбачені статтею 51 ЦПК України підстави для цього, суд порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Звертає увагу на те, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції, у якій суд зазначив про те, що позов ОСОБА_1 та інших осіб до ПП «Будсоюз-Техніка» про визнання дій неналежного відповідача протиправними, зобов`язання неналежного відповідача вчинити дії він задовольняє у повному обсязі явно не відповідає самим позовним вимогам, оскільки у повному обсязі суд не задовольнив жодної позовної вимоги.
Вказує на те, що у позові позивачі просили суд визнати протиправними виключно дії працівників відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, тобто дії неналежного відповідача 1. Однак, задовольняючи позов у цій частині, суд допустив суперечливу поведінку, оскільки, визнавши в абзаці 2 резолютивної частини свого рішення дії неналежного відповідача 1 протиправними, в абзаці 4 резолютивної частини цього ж рішення суду, у задоволенні до Тернопільської міської ради будь яких позовних вимог відмовив повністю.
Вважає, що виходячи із доктрини заборони суперечливої поведінки, суд, вимагаючи дотримання принципу послідовної поведінки від сторін, мав би і сам дотримуватись вказаного принципу, а саме: або не визнавати дії неналежного відповідача 1 протиправними, про що прямо зазначив у абзаці 2 резолютивної частини рішення ; або не зазначати, в абзаці 4 резолютивної частини цього ж саме рішення про те, що у задоволенні позовних вимог до належного відповідача 1, тобто до Тернопільської міської ради, він відмовляє.
Вказує на те, що як Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», так і затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), такої дії, як скасування відомостей про зняття із зареєстрованого місця проживання взагалі не передбачено, а тому вважає, що рішення суду в цій частині (абзац 3 резолютивної частини рішення) не відповідає цим нормативним актам.
Також вважає, що судом при винесені рішення не враховано вимоги частини 3 статті 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за нормами якої, у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання (перебування) подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника. Між тим, за такою згодою для реєстрації місця проживання у переданій ще у 2006 році ОСОБА_1 в іпотеку квартири по АДРЕСА_2 , ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_6 до ПП «Будсоюз-Техніка» як іпотекодержателя вказаної квартири ніколи не звертались, а отже їх реєстрація у цьому предметі іпотеки лише на підставі судового рішення є прямим порушенням судом першої інстанції вищевказаної норми матеріального права.
Вважає, що дії ПП «Будсоюз-Техніка» як іпотекодержателя між яким та ОСОБА_1 існують договірні відносини, від виконання яких остання систематично умисно ухиляється, і за яким була здійснена державна реєстрація на предмет іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку» - протиправними не могли бути визначені в принципі, а тому відсутність в діях відповідача 2 протиправності виключає стягнення з нього моральної шкоди, оскільки саме протиправність, за нормою статті 23 ЦК України є необхідним елементом для спричинення душевних страждань.
Вважає, що суд розглянув адміністративний спір, який підлягав вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.
Вважає, що суд мав право лише зобов`язати Тернопільську міську раду вчинити певну дію, або прийняти певне рішення, а ніяк не прийняте таке рішення замість такого відповідача.
Посилається на те, що враховуючи суму позову у 500 000 грн. та строк розгляду, який із часу винесення судом ухвали про відкриття провадження у справі, а саме із 08.04.2025 тривав до 01.12.2025 року, тобто майже 8 місяців, справу №607/7002/25 не можна віднести ні до малозначних, ні до незначної складності, а отже її судовий розгляд не міг здійснюватись у порядку спрощеного судового провадження, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Шмигельської О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною, оскільки скаржник не оспорює факт неправомірної подачі ним заяви про зняття позивачів з реєстрації місця проживання та не спростовує встановлені судом обставини щодо його неправомірних дій.
Вказує на те, що спір належить до юрисдикції судів загальної (цивільної) юрисдикції.
Зазначає, що суд мав право, а не обов`язок розглядати справу в загальному провадженні. Більше того, навіть якщо справа не є малозначною за ціною позову, це не виключає можливості її розгляд у спрощеному провадженні. 
Крім того вказує на те, що скаржник не довів, що обраний судом порядок розгляду призвів до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України виключає можливість скасування рішення з цих підстав.
Вважає що обраний судом спосіб захисту є ефективним, відповідає характеру спірних правовідносин та узгоджується з усталеною судовою практикою, а тому твердження скаржника зводяться до формального заперечення без правового обґрунтування.
Звертає увагу на те, що скасування відомостей про зняття з реєстрації місця проживання прямо спрямоване на відновлення попереднього правового стану та усуває наслідки протиправних дій ініціатора зняття.
Вказує на те, що скасування відомостей судовим рішенням не є втручання у дискрецію органу реєстрації.
Вважає, що судом не допущено порушення норм процесуального права в частині зміни належного відповідача та зміни позивачами предмету позову.
Крім того скаржник не довів, як зміна іншого відповідача у справі порушила його права у даній справі.
Доводи апелянта про те, що суд не мав права скасовувати відомості про зняття позивачів з реєстрації місця проживання, здійснені на підставі заяви скаржника, з мотивів його статусу іпотекодержателя квартири, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки право власності ПП «Будсоюз-техніка» на спірну квартиру припинилося з моменту набрання рішенням законної сили, а саме 02.04.2024 року, а наявність технічного запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно до моменту його приведення у відповідність до судового рішення не породжує та не підтверджує речового права і не може легалізувати дії особи, яка фактично втратила статус власника, незалежно від того, що він є іпотекодержателем спірної квартири.
Вказує на те, що дії ПП «Будсоюз-Техніка» є протиправними, винними та такими, що перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із завданою ОСОБА_1 моральною шкодою, а тому висновки суду першої інстанції щодо наявності вини відповідача є законними й обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню.
В судовому засіданні представник ПП «Будсоюз-Техніка» - Миронов В.А. просить задовольнити вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній.
В судовому засіданні ОСОБА_1 . Та її представник - адвокат Шмигельська О.В. просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги з мотивів, викладених у відзиві.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено наступні обставини справи.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 98.8 кв.м.
31.07.2006 року вказана квартира була передана нею в іпотеку Акціонерному комерційному банку «НАДРА» для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором кредитної лінії №515/2006-МК від 31.07.2006 року.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 215463387 від 08.07.2020 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52726764 від 18.06.2020, державним реєстратором реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком С.В. змінено власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом перереєстрації прав власності на Приватне підприємство «Будсоюз-Техніка» та внесено до Державного реєстру відповідний запис про право власності 36946213.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/16550/14-ц від 05 листопада 2019 року позов приватного підприємства «Будсоюз-техніка» до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. 
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором кредитної лінії №515/2006-МК від 31 липня 2006 року в розмірі 313 390 доларів США 86 центів, що за курсом НБУ станом не день ухвалення судового рішення складає 7 771 473 грн. 13 коп., з яких 270 581 долар США 90 центів, що за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення складає 6 709 895 грн. 64 коп. заборгованість по тілу кредиту, 42 808 доларів США 96 цент, що за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення складає 1 061 577 грн. 49 коп. заборгованість по відсотках, звернуто стягнення на користь приватного підприємства «Будсоюз-техніка» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_3 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 17 квітня 1998 року, за №26950, загальна площа 42,3 кв.м., житлова 30,6 кв.м. із застосуванням процедури продажу – шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства; квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 03 липня 2003 року, що зареєстроване Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 03 липня 2003 року за реєстровим номером 1235, загальна площа 98,8 кв.м., житлова 42,4 кв.м. із застосуванням процедури продажу – шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства; квартиру АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченим Іваненко О.С, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 15 серпня 2005 року, який зареєстровано в Державному реєстру правочинів за №1352585 та в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації 17 серпня 2005 року за реєстровим номером 21370, загальна площа 45,5 кв.м., житлова 28,5 кв.м. із застосуванням процедури продажу – шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства; квартиру АДРЕСА_5 та належить на праві власності ОСОБА_9 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Шмограй Т.В. 24 грудня 2004 року, що зареєстроване Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 28 грудня 2004 року за реєстровим номером 21369, загальна площа 46,1 кв.м., житлова 33,8 кв.м. із застосуванням процедури продажу – шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 в користь приватного підприємства «Будсоюз-техніка» 3654 грн. судового збору, тобто по 1218 гривень з кожного.
Також, у вищевказаному рішенні суду зазначено, що рішення не підлягає примусовому виконанню в частині звернення стягнення на майно, а саме на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_1 , на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VІІ.
Судом було встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання іпотекодавця та членів її сім`ї, є їх єдиним житлом, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.
Також, у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.11.2019 року у справі № 607/16550/14-ц вказано, що рішення не підлягає примусовому виконанню в частині звернення стягнення на майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VІІ.
Тож, суд в своєму рішенні встановив, що відбулося примусове звернення стягнення на спірну спірну квартиру без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію такого Закону.
В подальшому рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 у справі №607/11413/20 було скасовано державну реєстрацію права власності Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 98,8 кв.м. житловою площею 42,4 кв.м., номер запису про право власності 36946213, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 194746861101, здійснену на підставі договору іпотеки від 31 липня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Денисюком І.Л., зареєстрованого в реєстрі за №7045. Припинено право власності Приватного підприємства «Будсоюз-техніка» на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 98,8 кв.м. житловою площею 42,4 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 98,8 кв.м. житловою площею 42,4 кв.м шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за нею на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 03 липня 2003 року, що зареєстроване Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 03 липня 2003 року за реєстровим номером 1235.
Вказане рішення суду було предметом апеляційного оскарження за результатами розгляду якого, постановою Хмельницького апеляційного суду від 02.04.2024 у справі №607/11413/20 апеляційні скарги Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» та Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича задоволено частково. 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про припинення права власності Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,8 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,8 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м, шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за нею на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 03 липня 2003 року, що зареєстроване Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 03 липня 2003 року за реєстровим номером 1235, розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» про припинення права власності Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,8 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,8 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м., шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за нею на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 03 липня 2003 року, що зареєстроване Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 03 липня 2003 року за реєстровим номером 1235, відмовлено. В решті рішення залишено без змін. 
Судом встановлено, що на запит позивачки, щодо надання інформації, Відділ реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради листом від 14.08.2024 року за №1593/28-03 повідомила, що згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради повноважень з 04.04.2016 по 14.08.2024, інформація щодо реєстрації осіб за адресою: АДРЕСА_2 в картотеці відділу відсутня.
В подальшому, ОСОБА_1 15.08.2024 року звернулася до начальника відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради із заявою скасувати рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прийняті за заявами ОСОБА_7 та відновити становище, що існувало до прийняття рішень та поновити реєстрацію місця проживання всіх осіб місце проживання яких було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 . 
Листом від 30.08.2024 року №1663/28-03 начальник відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради повідомив, що на момент звернення власника житла, а саме станом на 14.05.2024 року згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, житло за адресою АДРЕСА_2 належало ПП «Будсоюз-техніка», код ЄДРПОУ 41394059. У зв`язку із чим, позивача повідомлено про неможливість позитивного розгляду її заяви.
Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів до ПП «Будсоюз-Техніка» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, однак вважав, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачів є не зобов`язання Тернопільської міської ради скасувати відомості про зняття із реєстрації, а скасування такої реєстрації безпосередньо судом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача Тернопільської міської ради, місцевий суд виходив з того, що позивачами не доведено факту порушення їх прав Тернопільською міською радою.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Будсоюз-Техніка» про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що вина відповідача ПП «Будсоюз-Техніка» в заподіянні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи, однак виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважав, що розмір моральної шкоди обґрунтований не на 500 000 грн., а на 10 000 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до відповідача ПП «Будсоюз-Техніка», однак не погоджується з мотивами з яких суд виходив, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача Тернопільської міської ради. 
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.
Щодо позовних вимог до ПП «Будсоюз-Техніка».
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтере
Одним з передбачених п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивачки порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивачка звернулась до суду.
Відповідно до положень частини першої статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлення порядку надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
Відповідно до частини другої статті четвертої цього Закону, порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).
Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.
Згідно п.2 ч.1, ч.4 ст.18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. Разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Аналогічні норми містить також Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений Постановою КМ України № 265 від 07.02.2022 року.
Відповідно до п.п. 5 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.
Пунктом 61 Порядку вказується, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.
Відповідно до пункту 69 Порядку, посадова особа органу реєстрації або адміністратор центру надання адміністративних послуг перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), про що зазначена посадова особа робить відповідний запис у заяві. Посадова особа органу реєстрації у день звернення особи: приймає рішення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або про відмову у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи. Датою зняття з реєстрації місця проживання осіб, які подавали документи через центр надання адміністративних послуг, представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, є дата отримання органом реєстрації відповідних документів.
Цим Порядком також визначено порядок оскарження дій органу реєстрації.
Пунктами 91, 92 Порядку передбачено, що відомості про задеклароване/ зареєстроване місце проживання (перебування)/ зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) особи скасовуються органом реєстрації у разі проведення реєстраційних дій з порушенням вимог, встановлених законом.
У разі виявлення реєстраційних дій, проведених з порушенням вимог, встановлених законом, керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав для декларування /реєстрації/ зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування декларування /реєстрації/ зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) особи.
Після дотримання даного алгоритму рішення, дії чи бездіяльність органу реєстрації (в тому числі через центр надання адміністративних послуг) можуть оскаржуватися в судовому порядку.
Відповідно до п.93 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), у разі скасування відомостей про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи місце проживання (перебування) такої особи вважається таким, що задеклароване/зареєстроване за попередньою адресою житла.
Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що 14.05.2024 року директор ПП «Будсоюз-техніка» звернувся до Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради із заявою, як власника житла про зняття позивачів із зареєстрованого місця проживання, на підставі якої останніх було знято з реєстрації.
Разом з тим, судом обґрунтовано враховано, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 02.04.2024 року у справі №607/11413/20, яка набрала законної сили в день її прийняття, залишено без змін рішення суду першої інстанції в частині скасування державної реєстрації права власності ПП «Будсоюз-Техніка» на спірну квартиру.
З огляду на те, що відповідач був учасником зазначеної справи (скаржником), колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про його обізнаність щодо відсутності у нього права власності на спірну квартиру станом на момент звернення із заявою про зняття позивачів з реєстрації місця проживання.
Доводи скаржника про те, що право власності припинилося лише з моменту внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки такі доводи не спростовують факту скасування державної реєстрації права власності відповідача ПП «Будсоюз-Техніка» на спірну квартиру.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 14.05.2024 року ПП «Будсоюз-техніка» не було власником вищезазначеної квартири, а відтак не мало правових підстав для ініціювання питання про зняття позивачів з реєстрації місця проживання.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність зняття позивачів з реєстрації місця проживання та наявність підстав для скасування відповідних відомостей.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним та ефективним способом захисту порушених прав є безпосереднє скасування судом відомостей про зняття з реєстрації місця проживання, а не покладення відповідного обов`язку на орган місцевого самоврядування, оскільки відповідно до п.93 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), у разі скасування відомостей про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи місце проживання (перебування) такої особи вважається таким, що задеклароване/зареєстроване за попередньою адресою житла.
Отже, такий спосіб захисту порушених прав позивачів відновить становище, яке існувало до їх протиправного зняття з реєстрації місця проживання.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та ст. 81 ЦПК України.
Так, встановивши, що протиправними діями ПП «Будсоюз-Техніка», які полягали у неправомірному ініціюванні питання про зняття позивача з реєстрації місця проживання за відсутності у нього (ПП) правомочностей власника, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачці ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.
При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Суд першої інстанції слушно взяв до уваги доводи позивачки щодо душевних страждань, погіршення психологічного стану, необхідності докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, а також впливу зазначених обставин на стан здоров`я, зокрема з урахуванням її стану та необхідності проходження лікування.
Водночас, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини відповідача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 500 000 грн. є завищеним, належними та допустимими доказами не підтверджений та не відповідає фактичним обставинам справи.
Відтак, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. є співмірним характеру порушення, наслідкам, яких зазнала позивачка, та відповідає засадам розумності і справедливості.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що “резолютивна частина рішення суду першої інстанції, у якій суд зазначив про те, що позов ОСОБА_1 та інших осіб до ПП «Будсоюз-Техніка» про визнання дій неналежного відповідача протиправними, зобов`язання неналежного відповідача вчинити дії він задовольняє у повному обсязі явно не відповідає самим позовним вимогам”, колегія суддів не бере до уваги, оскільки таке зазначення містить ознаки описки та не впливає на правильність вирішення спору по суті.
Доводи апеляційної скарги про те, що “замінивши через 6 місяців після першого судового засідання у цій справі неналежного відповідача Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради на належного Тернопільську міську раду, навіть без винесення окремої ухвали, в якій були б зазначені передбачені статтею 51 ЦПК України підстави для цього, суд порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи”, колегія суддів оцінює критично, оскільки це жодним чином не порушує прав відповідача ПП «Будсоюз-Техніка».
Доводи апеляційної скарги про суперечливість рішення суду першої інстанції у зв`язку з визнанням протиправними дій щодо зняття позивачів з реєстрації місця проживання та одночасною відмовою у задоволенні позовних вимог до Тернопільської міської ради, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту оскаржуваного рішення.
Як вбачається з резолютивної частини рішення місцевого суду, протиправним визнано саме зняття з реєстрації місця проживання, яке було здійснено відділом реєстрації проживання особи за заявою директора ПП «Будсоюз-Техніка».
Отже, суд першої інстанції не визнавав протиправними дії Тернопільської міської ради як самостійного суб`єкта владних повноважень, а надав правову оцінку результату адміністративної процедури, ініційованої саме відповідачем — ПП «Будсоюз-Техніка», який не мав належних правових підстав для звернення із відповідною заявою.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є безпідставними та не впливають на правильність вирішення спору, оскільки предметом розгляду у даній справі є правомірність зняття позивачів з реєстрації місця проживання, а не правомірність їх первинної реєстрації у спірній квартирі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув адміністративний спір, який підлягав вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів відхиляє, оскільки у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача (див. постанову Верховного Суду від 27.07.2023 року у справі №420/13945/22).
Доводи апеляційної скарги про те, що справа не могла розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову становила 500 000 грн., колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду:
1) малозначних справ;
2) справ, що виникають з трудових відносин;
3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;
4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Водночас відповідно до ч. 4 ст. 275 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;
2) щодо спадкування;
3) щодо приватизації державного житлового фонду;
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;
5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
З урахуванням зазначеного, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (750 000 грн.), суд першої інстанції не був позбавлений можливості розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження, в контексті п. 4 ч. 4 ст. 19 ЦПК України, як іншу справу, для якої пріоритетним є швидке вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в частині, що стосується позовних вимог до ПП «Будсоюз-Техніка», не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог до Тернопільської міської ради.
Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача Тернопільської міської ради, місцевий суд виходив з того, що позивачами не доведено факту порушення їх прав Тернопільською міською радою.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 489/3691/20 вказано, що спір про визнання незаконним та скасування реєстраційного запису або рішення державного реєстратора про зняття особи з реєстрації місця може розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на житло іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якої позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу. Органи реєстрації, що забезпечують формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи, або його посадові особі, не можуть виступати належними відповідачами у такому спорі. Такий орган лише зобов`язаний виконати відповідне рішення суду незалежно від того, чи був цей орган залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року у справі № 756/7614/21 (провадження № 61-10654св22) вказано, що: суди не звернули увагу, що спір про визнання незаконним та скасування реєстраційного запису або рішення державного реєстратора про зняття особи з реєстрації місця може розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на житло іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, за заявою якого позивача було знято з реєстрації місця проживання в житловому приміщенні та його власник на момент розгляду справи, за рахунок якого можливо задовольнити таку позовну вимогу; суди не врахували що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Так, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У справі, що переглядається позивачами було також пред`явлено позов про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії до співвідповідача Тернопільської міської ради.
Однак, належним відповідачем є лише ПП «Будсоюз-Техніка», за заявою директора якого позивачі були зняті з реєстрації місця проживання.
Оскільки позов в цій частині пред`явлений до неналежного відповідача, тому відмовити у його задоволенні слід саме з цих підстав, а не з підстав недоведеності факту порушення прав позивачів.
Таким чином, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог до Тернопільської міської ради слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення суду слід залишити без змін.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Будсоюз-Техніка» - задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог до Тернопільської міської ради змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 березня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Хома М.В.

Костів О.З.