ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 лютого 2026 року        м. Чернівці           Справа № 727/928/25
Провадження №22-ц/822/187/26
Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
судді-доповідача - Литвинюк І. М.,
суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2025 року, головуючий у І-й інстанції – Смотрицький В. Г., 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2014 року по 09 лютого 2016 року. Від шлюбу у них є син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2015 року, яке було змінено постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 600 грн, починаючи з 25 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів, у зв`язку з чим відповідно до уточнених (зменшених) позовних вимог заборгованість відповідача зі сплати аліментів, визначена державним виконавцем, становить 62 723,14 грн за період з 25 травня 2015 року по січень 2022 року.
Вказувала на те, що вона має право на стягнення пені в розмірі 1% від суми несплачених аліментів, але не більше 100 відсотків заборгованості, в сумі 62 723,14 грн.
З урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 62 723,14 грн за прострочення сплати аліментів.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Чернівецьким апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_2 не знав і не міг знати про наявність рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2015 року, оскільки справу було розглянуто судом за його відсутності й без належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Рішення суду ОСОБА_2 отримав лише 08 вересня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи, які перевірялись Чернівецьким апеляційним судом під час судового розгляду.
Отже, заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини ОСОБА_2 , оскільки він до 08 вересня 2021 року не знав і не міг знати про наявність такої заборгованості.
Листом від 28 жовтня 2025 року Хотинський відділ ДВС повідомив, що станом на 28 жовтня 2025 року у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини.
На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального та матеріального закону.
Зазначає, що ОСОБА_2 достеменно було відомо про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в зв`язку з аліментами постановою від 10 квітня 2019 року державного виконавця Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
ОСОБА_2 08 вересня 2021 року отримав копію рішення суду від 07 липня 2015 року, але розпочав виплати щомісячних аліментів в лютому 2022 року без погашення заборгованості, яку сплатив лише у вересні 2025року. 
У відзиві представник відповідача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 листопада 2025 року є законним та обґрунтованим, а доводи та аргументи апеляційної скарги є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини ОСОБА_2 , оскільки він до 08 вересня 2021 року не знав і не міг знати про наявність такої заборгованості.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2014 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2016 року було розірвано.
Під час перебування сторін у шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2015 року у справі №727/4201/15 стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 25 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 вересня 2021 року у справі №727/4201/15 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2015 року залишено без задоволення.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у справі №727/4201/15 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 7 липня 2015 року та ухвалено нове рішенням, яким позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 22 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 22 травня 2015 року до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Скасовуючи рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2015 року у справі № 727/4201/15, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 не був належним чином у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи.
11 лютого 2022 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено судовий наказ, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановами державного виконавця Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 10 квітня 2019 року та від 12 липня 2022 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
З довідки Військової частини НОМЕР_2 від 01 червня 2025 року №1508358 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 з 14 квітня 2022 року по даний час, та приймає участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації. 
Постановою від 10 липня 2025 року №3 про результати перевірки законності виконавчого провадження в. о. начальника Хотинського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Лобчук Г. О. визнано дії державного виконавця Сеника І. Ф. при виконанні виконавчого листа №727/4201/15 від 18 листопада 2021 року такими, що вчинені з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, винесений у ВП №48211514. Обчислено новий розрахунок зі сплати заборгованості, враховуючи дані із ВП №68743811 станом на 04 січня 2022 року. 
З листа Хотинського відділу державної виконавчої служби від 09 вересня 2025 року №29.6-20/16144 вбачається, що по виконавчому провадженні №48211514 24 липня 2025 року та 29 липня 2025 року на рахунок стягувача перераховано аліментні платежі в сумі 4083,59 грн та 50 428,31 грн.
З довідки Хотинського відділу державної виконавчої служби від 28 жовтня 2025 року №29.6-14/18885 вбачається, що станом 28 жовтня 2025 року відсутній борг зі сплати аліментів ОСОБА_2 за рішенням суду та постановою Чернівецького апеляційного суду. 
Положеннями частини другої статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У спірних правовідносинах у ОСОБА_2 виник обов`язок сплачувати аліменти на утримання його неповнолітнього сина на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у справі 727/4201/15.
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого – обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц (провадження № 61-9238св21).
Постановою Чернівецького апеляційного суду 18 листопада 2021 року у справі 727/4201/15 встановлено, що ОСОБА_2 не знав і не міг знати про наявність рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2015 року, оскільки справу було розглянуто за його відсутності й без належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду. 
З квітня 2022 року по теперішній час ОСОБА_2 проходить військову службу по мобілізації та приймає участь в заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації. 
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів.
Подібний висновок Верховного Суду викладено у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23 (провадження № 61-17723св23).
Станом на жовтень 2025 року заборгованість із сплати аліментів відсутня. 
За встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів та погашення заборгованості з часу, коли йому стало про це відомо, і дії ОСОБА_2 не можуть вважатися недобросовісними.
Отже, відповідачем спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості за аліментами. А тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_9 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є законим та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, та застосовано закон, що їх регулює.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач      І. М. Литвинюк

Судді:       І. Н. Лисак 

І. Б. Перепелюк