Справа № 144/1675/25
Провадження № 2/144/114/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2026 р. с-ще Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді - Магдяк Н.І.,
за участю секретаря судових засідань - Дудник С.Р.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Панасюка В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначила, що з 08 червня 2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 04.08.2011 року рішенням Крижопільського районного суду шлюб розірвано. В шлюбі є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В склад її сім`ї входять: чоловік - ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_1 , їхня дочка з чоловіком - ОСОБА_5 , їхній з чоловіком син - ОСОБА_5 . Їхня з відповідачем дочка ОСОБА_3 проживає у сім`ї, в якій панує атмосфера любові та злагоди. Сімейні потреби забезпечуються за рахунок праці її та її чоловіка. Вони з чоловіком створили належні умови для проживання та виховання їхньої з відповідачем дочки. Відповідач по справі, батько її дочки - ОСОБА_2 взагалі не цікавиться життям дочки, не приймає жодної участі в її житті, не підтримує жодного спілкування з дитиною. Відповідач втратив інтерес до дитини ще до її народження. Фактично їхня з відповідачем дочка з ним не знайома. Натомість їй відомо, що відповідач веде звичайне життя, забезпечує свої потреби. Їхня з відповідачем дочка вважає її чоловіка ОСОБА_4 своїм батьком, який виховує, утримує та піклується про неї понад 10 років. Відповідач не надає жодного матеріального забезпечення на утримання дочки. Станом на липень 2024 року відповідачем взагалі не сплачувались аліменти. В результаті ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків станом на липень 2024 року утворився борг в сумі 243986,25 грн. Комісією з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради було складено висновок №78 від 09.05.2024 року, відповідно якого комісія підтримує доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просить позбавити відповідача батьківських прав. 
Ухвалою судді від 05.11.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. 
У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. 
Позивач зазначила, що коли народилась ОСОБА_6 , то часто хворіла, часто лежали в лікарні, просила допомоги у відповідача, однак він не допомагав, говорив, що йому нецікаво, не хотів бачити дочку. Жили вони разом три з половиною роки, а потім перестали спілкуватись. Коли дочка подорослішала, то сама прийняла рішення про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав та проявила ініціативу щодо звернення до суду. Батька дитина не знає, він ухилявся від виконання батьківських обов`язків, вони ніколи не спілкувались. Наполягає на позові, просить позбавити відповідача батьківських прав, що відповідатиме інтересах дитини. Повідомила суд про те, що щодо поведінки відповідача вона нікуди не зверталась.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації, що відповідає вимогам п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України і правовій позиції КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/77944/78 (61-185-св23). Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Представник третьої особи служби у справах дітей Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в заяві третя особа просить провести розгляд справи за відсутності представника, щодо заявлених позовних вимог покладаються на розсуд суду. 
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до статтей 280-282 ЦПК України, на підставі наявних доказів.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, думку дитини, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, на яких ґрунтується позовна заява, що врегульовані нормами права та дійшов наступних висновків.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2008 року.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2011 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.06.2008 у виконкомі Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, актовий запис №4. У рішенні вказується, що від шлюбу є донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прізвище після реєстрації розірвання шлюбу позивачу змінене на дошлюбне « ОСОБА_9 » (а. с. 14). 
Згідно свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 від 05.12.2009 встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_3 у с. Зеленянка Крижопільського району Вінницької області, її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а. с. 7).
28 квітня 2016 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим повторно 04 травня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції у Вінницькій області (а. с. 8).
Згідно Витягу №2025/003339455 від 11.03.2025 з реєстру Крижопільської територіальної громади ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , з 12.08.2016. Витяг сформовано на підставі заяви законного представника ОСОБА_1 (а. с. 10). 
Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №245 від 27.10.2025, виданих Крижопільською селищної ради Тульчинського району Вінницької області власнику житлового приміщення ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12). 
Вказаний склад сім`ї та умови проживання дитини зазначені в акті обстеження умов проживання від 24.10.2025 (а. с. 19).
Згідно довідки №248 від 27.10.2025 про фактичне місце проживання особи на території Крижопільської селищної територіальної громади у житловому приміщенні осіб, виданих Красносільським старостинським округом Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) (а. с. 13).
Згідно висновку №78 від 09.05.2024 комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету 24.05.2024 №276 Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, комісія з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради підтримує вимогу ОСОБА_1 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. 20-22). Також у висновку зазначається, що відповідно до довідки, виданої ліцеєм №2 смт. Крижопіль Крижопільської селищної ради, мати ОСОБА_6 бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько ОСОБА_2 із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являвся. Відповідно до листа служби у справах дітей Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , але за вказаною адресою не проживає. Зі слів його сестри, вони вже три роки не спілкуються, контактів його місця знаходження вона не має.
Суду надано постанову відділу Державної виконавчої служби Теплицького районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5 від 10.06.2010 року, відкритого на підставі виконавчого листа №2-237 від 18.05.2010 року Крижопільського районного суду, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1\4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття, з 16.03.2010 року (а. с. 15, 16).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню НОМЕР_5 Бершадського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління (м. Київ) ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментних коштів з лютого 2018 року по липень 2024 в сумі 243986,25 грн. (а. с. 18).
Впродовж останніх років Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дитина має бути заслухана, а її думка врахована судом.
Згідно з частинами 1 та 2 другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.
У судовому засіданні з`ясовано думку неповнолітньої ОСОБА_3 , яка у присутності психолога зазначила, що батько 16 років не приймав участь в її вихованні, не цікавився її життям. Вона цікавиться законами та ініціювала питання щодо позбавлення біологічного батька батьківських прав, оскільки ніякого зв`язку між ними не було, вона його ні разу не бачила. Зараз вона проживає разом із матір`ю, вітчимом, меншими сестрою та братом. В цій сім`ї про неї піклуються про неї. Рідний батько ніколи до неї не приходив, не робив жодних спроб бачитись з нею.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу позбавлення батьківських прав.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 рок (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 25 грудня 2023 року у справі № 168/297/23 (провадження № 61-12782св23) зроблено висновок, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено висновок, що: «позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). 
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Несплата аліментів і відсутність участі у вихованні дитини самі по собі не доводять свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків. 
Подібні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24, від 17.03.2026 у справі №646/2882/24.
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Зокрема, указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21).
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Під час розгляду справи позивачем не доведено та судом не встановлено, що ОСОБА_2 систематично, незважаючи на заходи попередження, відомості про вжиття яких в матеріалах справи відсутні, продовжує злісно та свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Такі обставини не підтверджені відповідними доказами, зокрема, щодо застосування до останнього заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, органу опіки та піклування, місцевого самоврядування у вигляді попередження, притягнення його до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, проведення профілактичних бесід, звернення до відповідних органів щодо невиконання виконавчого листа про стягнення аліментів у примусовому порядку та наявність заборгованості по сплаті аліментів відповідачем тощо.
Натомість позивач не довела, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та не надала суду беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Відповідно до 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим.
Як зазначено у Постановах Верховного суду від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21), від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22 висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Такий висновок повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини.
Враховуючи наведене, суд відступає від висновку комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 276 від 24.05.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки такий висновок є недостатньо обґрунтованим і поверхневим, не підкріплений сукупністю належних і достустимих доказів, а ґрунтується лише на документах, наданих позивачем. 
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 705/3040/18 зазначено: « ОСОБА_12 думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.».
Хоча думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути «апріорі» вирішальною, як не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Також, позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дочки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його дочки не буде сприяти захисту інтересів дитини, як і не буде стимулювати відповідача до належного виконання своїх обов`язків.
Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання дочки і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, тому суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Натомість суд вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 та з цією метою контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків стосовно своєї дитини необхідно покласти на орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК, враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст. ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покласти на орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 . 

Третя особа: Орган опіки та піклування Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, адреса: вул. Героїв України, 68, с-ще. Крижопіль, Тульчинський район, Вінницька область, код ЄДРПОУ 43915556.

Повне судове рішення складено та підписано 30.03.2026. 

Суддя Н.І. Магдяк