ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/378/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
розглянув без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної і художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського»
на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 (повне рішення складено 29.12.2025, суддя Гоменюк З.П.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРЛОН СІТІ», Львівська область, місто Львів про ухвалення додаткового рішення
у справі № 914/378/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРЛОН СІТІ», Львівська область, місто Львів
до відповідача Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної і художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського», Львівська область, село Вістовичі
про стягнення заборгованості у розмірі 250 7732,34 грн

Господарський суд Львівської області в додатковому рішенні від 10.12.2025 у справі № 914/378/25 ухвалив: - задоволити частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРЛОН СІТІ» про ухвалення додаткового рішення; - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної і художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського» 25000,00 грн судових витрат на професійну правову допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи.
Не погодившись із ухваленим рішенням місцевого господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у справі № 914/378/25 та постановити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРЛОН СІТІ» про ухвалення додаткового рішення.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.01.2026, склад колегії по розгляду справи № 914/378/25 визначено: головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної і художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського», поданою на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у цій справі.
При ухваленні додаткового рішення місцевий господарський суд виходив із того, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за умови їх належного документального підтвердження, реального понесення та зв`язку з розглядом справи, однак їх розмір має відповідати критеріям розумності, співмірності та пропорційності з врахуванням складності справи та обсягу наданих послуг. Врахувавши заперечення відповідача щодо заявленої позивачем суми судових витрат та застосувавши принцип справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу з 50 000,00 грн до 25 000,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство «Вістовицький завод будівельної і художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського» зазначило, що:
- суд першої інстанції безпідставно визнав доведеними витрати на правничу допомогу, незважаючи на недотримання позивачем вимог ч.8 ст.129 ГПК України, оскільки належні та допустимі докази, зокрема, договір про надання правничої допомоги № 11/02-1 від 11.02.2025, який є фактичною підставою надання послуг у справі, подані не були. Натомість, позивачем долучено договір № 23/01/25 від 23.01.2025, який не підтверджує надання правничої допомоги саме у справі № 914/378/25;
- місцевий суд не надав жодної правової оцінки аргументам відповідача щодо відсутності належного договору та невідповідності доказів, чим порушив принцип змагальності та обов`язок повного і всебічного дослідження обставин справи;
- зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу з 50 000,00 грн до 25 000,00 грн не усуває порушення, оскільки сама вимога про відшкодування не була належно доведена, що виключає можливість будь-якого її задоволення.
Процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
З огляду на приписи ч.10 ст.270 ГПК України, з врахуванням ціни позову, розгляд апеляційної скарги ПАТ «Вістовицький завод будівельної і художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського» здійснюється Західним апеляційним господарським судом без виклику представників сторін. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія встановила таке:
23.01.2025 між Адвокатським об`єднанням «Мейн Бізнес Партнерс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Марлон Сіті» укладено договір про надання правової допомоги № 23/01/25.
На виконання умов зазначеного договору сторони уклали додаткову угоду № 1, відповідно до пункту 2 якої погодили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги, визначеної пунктом 1 цієї додаткової угоди, у сумі 50 000,00 грн. Оплата гонорару здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 20 календарних днів з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марлон Сіті», при цьому допускається оплата частинами.
Представництво інтересів позивача у справі № 914/378/25 здійснювала адвокат Адвокатського об`єднання «Мейн Бізнес Партнере» Улинець Ольга Миколаївна.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків:
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відшкодування витрат на правничу допомогу реалізується у три етапи: попереднє визначення суми витрат (ст. 124 ГПК України), встановлення розміру витрат, що підлягають розподілу, на підставі заяви, опису робіт адвоката та підтверджуючих документів із можливістю зменшення за клопотанням сторони (ст. 126 ГПК України), та безпосередній розподіл цих витрат між сторонами відповідно до рішення суду (ст. 129 ГПК України).
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, за змістом ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5-6 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень частин 5 та 6 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2026 у cправі № 911/1065/24).
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, також визначені положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
До заяви про ухвалення додаткового рішення (щодо витрат на професійну правничу допомогу) позивачем долучено такі докази: договір про надання правової допомоги № 23/01/25 від 23.01.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Мейн Бізнес Партнерс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Марлон Сіті»; додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 23/01 від 23.01.2025; акт приймання наданих послуг від 21.11.2025 до договору про надання правової допомоги № 23/01 від 23.01.2025; опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «Мейн Бізнес Партнерс» для надання правничої допомоги у справі № 914/378/25 на суму 50 000,00 грн.
Разом з тим, в долучених до матеріалів справи ордерах на надання правничої допомоги зазначено інший номер та дату договору про надання правничої допомоги, ніж той, що долучений до матеріалів справи та заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Апелянт, посилаючись на зазначену розбіжність, вважає, що витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами. 
Оцінюючи наведені доводи, колегія суддів виходить з того, що долучені до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги, додаткова угода до нього, акт приймання наданих послуг та опис виконаних робіт містять узгоджені між собою відомості щодо сторін правовідносин, предмета договору, обсягу наданої правничої допомоги, а також розміру гонорару.
Зазначені документи прямо стосуються представництва інтересів позивача саме у справі № 914/378/25, що підтверджується їх змістом.
Формальна невідповідність реквізитів договору, зазначених в ордері, реквізитам договору, поданого до суду, сама по собі не спростовує факту існування договірних відносин між клієнтом та адвокатським об`єднанням і не свідчить про відсутність понесених витрат, за умови підтвердження таких витрат іншими належними та допустимими доказами. 
З огляду на викладене, доводи апелянта про непідтвердження витрат на правничу допомогу з підстав невідповідності реквізитів договору в ордері є формальними та не спростовують належності і допустимості поданих доказів у їх сукупності.
Колегія суддів також звертає увагу, що при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції не втручався у договірні правовідносини між адвокатом і клієнтом та не ставив під сумнів погоджений сторонами розмір гонорару, як форму винагороди за надання правничої допомоги. Водночас, місцевий господарський суд, діючи в межах повноважень, наданих процесуальним законом, здійснив оцінку того, яка частина заявлених витрат з врахуванням конкретних обставин справи, характеру вчинених процесуальних дій та результатів розгляду спору може бути віднесена на іншу сторону як така, що підлягає компенсації.
З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване додаткове рішення ухвалене з дотриманням вимог процесуального закону, ґрунтується на всебічній оцінці доказів і не містить таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування або зміни. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди сторони з реалізацією судом першої інстанції дискреційних повноважень та не спростовують правильності зроблених ним висновків.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної і художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського» відмовити.
Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.12.2025 у справі № 914/378/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік