номер провадження справи 12/83/22-4/74/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 Справа № 908/1189/22
м. Запоріжжя Запорізької області 
Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, буд. 22)
до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34)
про стягнення 130 000,00 грн.
Товариство з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування», м. Київ звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», м. Запоріжжя про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 130000,00 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2022 справу № 908/1189/22 за вище вказаною позовною заявою призначено для розгляду судді Смірнову О.Г.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.07.2022 (суддя Смиірнов О.Г.) позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1189/22, присвоєний номер провадження справи 11/83/22, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 у зв`язку із відрядженням головуючого судді Смірнова О.Г. з 08.08.2022 до Господарського суду Київської області для здійснення правосуддя для вирішення питання щодо подальшого розгляду справи справу № 908/1189/22 передано судді Зінченко Н.Г. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.05.2025 справу № 908/1189/22 прийнято до провадження суддею Зінченко Н.Г., присвоєний номер провадження справи 12/83/22-4/74/25, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 524, 526, 527, 530, 533, 625, 979, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст., ст. 9, 16, 25, 27 Закону України «Про страхування» ст., ст. 33-37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що ним на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 202.21.2610390 від 14.06.2021, укладеного з ОСОБА_1 , внаслідок настання страхової події – дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07.07.2021, виплачено Страхувальнику на підставі страхового акту № 3.21.2966-1 від 20.07.2021 страхове відшкодування в розмірі 183 970,13 грн. Таким чином, до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 , з вини якого трапилась ДТП, застрахована в ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» на підставі полісу № АР/000997270. Позивачем 03.09.2021 на адресу відповідача направлялася заява на виплату (страхового) відшкодування № 6431/07-3.21.2966 на суму 183 970,13 грн. щодо виплати страхового відшкодування в порядку суброгації, яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення. На підставі зазначеного, позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 130 000,00 грн. (з урахуванням ліміту відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн. та франшизи в розмірі 0,00 грн., встановлених в полісі № АР/000997270). Таким чином, позивач просить суд позов задовольнити повністю, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн.
Відповідачем на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України подано Відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив та вважає, що відсутні підстави стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» страхового відшкодування, оскільки не настала цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 . Свою позицію відповідач мотивує тим, що постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2022 провадження у справі № 334/4958/21 про притягнення водія «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 до адміністративною відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із неможливістю визначити технічну можливість водіїв запобігти зіткненню по причині неінформативності вихідних даних відносно механізму ДТП та спливу строку накладення адміністративного стягнення. Отже, судом не встановлено вини у діях водія забезпеченого транспортного засобу «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 в настанні ДТП. Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність. Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю. 
Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» подано Відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зауважив, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення не є виключним документом для визначення наявності у відповідача обов`язку відшкодування страхового відшкодування в порядку суброгації. Так, позивачем до матеріалів цієї справи надані достатні докази для встановлення обставин ДТП та особи, яка відповідальна за спричинення збитків, а саме: довідку поліції про ДТП, постанову Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 21.02.2021 у справі № 334/4958/21 та протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 . Також позивач зауважує, що судом не встановлено відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Провадження у справі № 334/4958/21 про адміністративне правопорушення закрито по нереабілітуючій підставі, встановленої п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а не у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З урахуванням викладеного, відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності транспортного засобу, який завдав матеріальну шкоду, зобов`язаний довести, що водій забезпеченого транспортного засобу не є винуватцем ДТП. Разом із тим, до матеріалів даної справи таких доказів відповідачем не надано. На підставі зазначеного, позивач вважає наявними підстави для задоволення судом позовних вимог.
Процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався, відповідну заяву суду не надав. 
Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» із відповідними клопотаннями про долучення доказів подані суду копії постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2022 у справі № 334/4958/21 та Висновку судового експерта № СЕ-19/108-13/12545-ІТ від 05.01.2022 у справі № 334/4958/21 для долучення до матеріалів справи та дослідження при вирішенні спору у справі № 908/1189/22. 
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 статті 14 ГПК України)
Судом зазначені документи прийняті до розгляду та залучені до матеріалів справи.
У зв`язку із тим, що позивачем подані до матеріалів справи № 908/1189/22 копії постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2022 у справі № 334/4958/21 та Висновку судового експерта № СЕ-19/108-13/12545-ІТ від 05.01.2022 у справі № 334/4958/21, наявне в матеріалах справи № 98/1189/22 клопотання про витребування цих документів залишається судом без розгляду. 
У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже, 25.06.2025 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.
Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, приймаючи до уваги військову агресію Російської Федерації проти України, ведення на території України режиму воєнного стану, складну безпекову ситуацією в місті Запоріжжі, постійні ракетні обстріли обласного центру і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням введених на території України планових відключень електроенергії, що унеможливлює безперебійне функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремих підсистем (модулів), а також автоматизованої системи документообігу суду, суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити розглянути справу у строки, передбачені національним законом, рішення прийнято без його проголошення – 30.03.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд 

УСТАНОВИВ

14.06.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (Страховик, позивач у справі) та ОСОБА_1 (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.21-2610390 (надалі – Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим наземним транспортним засобом, а саме – автомобілем «MERCEDES-BENZ / GLS 400 d MATIC» д.р.н. НОМЕР_2 на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, по-перше, преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, і, по-друге, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.
За пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. (стаття 75 ГПК України) 
Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.
З долученої до матеріалів справи постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2022 у справі № 334/4958/21 вбачається, що 
07.07.2021 о 15 год. 50 хв. в м. Запоріжжя, в районі нерівнозначних доріг вул. Ладозька - вул. Каховська, водій транспортного засобу «AUDI 100» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись на другорядній дорозі, не надав перевагу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES-BENZ / GLS 400 d MATIC» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 (власник автомобіля ОСОБА_1 ).
Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. 
Згідно із довідкою Національної поліції України № 3021189539804365 від 22.07.2021 про дорожньо-транспортну пригоду дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «AUDI 100» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України. За вчинення відповідних дій передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до Протоколу огляду транспортного засобу, складеного оцінювачем Матійко М.А., та рахунку-фактури № СЧDE-01705 від 09.07.2021 загальна вартість відновлення автомобіля «MERCEDES-BENZ / GLS 400 d MATIC» д.р.н. НОМЕР_2 становить 183 970,13 грн. 
За умовами 8 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.21-2610390 від 14.06.2021 розмір безумовної франшизи по випадку збитків в наслідок ДТП, що призвели до пошкодження транспортного засобу, складає 0 % від страхової суми. 
Відповідно до п. 9 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.21-2610390 від 14.06.2021 строк дії Договору з 00 год. 00 хв. 17.06.2021 по 24 год. 00 хв. 16.06.2024.
Таким чином, Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.21-2610390 від 14.06.2021 діяв станом на час дорожньо-транспортної пригоди 07.07.2021.
Письмових доказів, якими спростовується зазначене, матеріали справи не містять. 
Позивачем затверджено Страховий акт № 3.21.2966-1 від 20.07.2021, згідно із яким у зв`язку із настанням 07.07.2021 страхового випадку, позивач вирішив здійснити виплату ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 183 970,13 грн. 
Позивачем здійснено виплату Страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 183 970,13 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № ЦО4551 від 20.07.2021.
Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «AUDI 100» д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (відповідач у справі) згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/997270 (згідно із відомостями з єдиної централізованої бази даних МТСБУ).
Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 130 000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.
Враховуючи те, що цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом «AUDI 100» д.р.н. НОМЕР_1 , згідно Полісу № АР/997270 застрахована відповідачем, позивачем на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» 03.09.2021 направлена Заява про виплату (страхового) відшкодування № 07-3.21.2966 на виплату страхового відшкодування (регресний платіж) в розмірі 183 970,13 грн. в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування».
Відповідачем вказана заява позивача на виплату страхового відшкодування (регресний платіж) залишена без відповіді та задоволення.
На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 130 000,00 грн. з урахуванням ліміту відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн. та франшизи в розмірі 0,00 грн., встановлених в полісі № АР/997270.
Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається на те, що відсутні підстави стягнення з ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» страхового відшкодування, оскільки не настала цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 . Свою позицію відповідач мотивує тим, що постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2022 провадження у справі № 334/4958/21 про притягнення водія «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 до адміністративною відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із неможливістю визначити технічну можливість водіїв запобігти зіткненню по причині неінформативності вихідних даних відносно механізму ДТП та спливу строку накладення адміністративного стягнення. Отже, судом не встановлено вини у діях водія забезпеченого транспортного засобу «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 в настанні ДТП. Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність.
Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Факт завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1171 ЦК України шкода, завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала.
Приписами ст. 979 ЦК України унормовано, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховий ризик це - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.
Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування»).
Статтею 990 ЦК України унормовано, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом (п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування»).
Згідно з положеннями ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.
Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 статті 22 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 названого Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
В даній справі господарськім судом встановлено, що відповідно до змісту довідки Національної поліції України № 3021189539804365 від 22.07.2021 дорожньо-транспортна пригода 07.07.2021 відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «AUDI 100» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України. За вчинення відповідних дій передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи Протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 049271, складеного 07.07.2021 відносно ОСОБА_2 , уповноваженими представниками Національної поліції України в присутності свідків зафіксований факт , що 07.07.2021 о 15 год. 50 хв. в м. Запоріжжя, в районі нерівнозначних доріг вул. Ладозька - вул. Каховська, водій транспортного засобу «AUDI 100» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , рухаючись на другорядній дорозі, не надав перевагу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES-BENZ / GLS 400 d MATIC» д.р.н. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, травмованих немає. Дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «AUDI 100» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України.
Отже, у зазначених документах зафіксовано факт, що водій ОСОБА_2 , порушивши вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, не надав перевагу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «MERCEDES-BENZ / GLS 400 d MATIC» д.р.н. НОМЕР_2 , який був застрахований позивачем згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.21-2610390 від 14.06.2021.
При цьому, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована на умовах Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/997270 в ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» з лімітом відповідальності 130 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну (розмір франшизи 0,00 грн), що відповідачем не заперечується. 
Враховуючи викладені обставини справи та вимоги наведених вище норм Закону, суд дійшов висновку, що позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/997270 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Враховуючи те, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки застрахованому позивачем транспортному засобу «MERCEDES-BENZ / GLS 400 d MATIC» д.р.н. НОМЕР_2 , відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АР/997270, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн.
Щодо доводів відповідача, що в судовому порядку вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не встановлено, оскільки постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2022 провадження у справі № 334/4958/21 про притягнення водія «AUDI» д.р.н. НОМЕР_1 до адміністративною відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із неможливістю визначити технічну можливість водіїв запобігти зіткненню по причині неінформативності вихідних даних відносно механізму ДТП та спливу строку накладення адміністративного стягнення, то з цього приводу суд зазначає наступне.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини.
Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі № 910/19960/15.
Непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, від 07.12.2023 у справі № 914/607/23.
Встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись господарським судом на загальних підставах.
У даному випадку відповідач не спростував факту порушення водієм ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України через ненадання переваги у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом застрахованим позивачем.
Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким ОСОБА_2 був би притягнутий до відповідальності за скоєння ДТП, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 75 ГПК України таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.
Крім того, суд зауважує, що навіть якби було б встановлено, що ОСОБА_2 діяв в стані крайньої необхідності, то в даному випадку він є відповідальним за деліктне зобов`язання відповідно до вимог ст. 1171 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана особі у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала. Наявність вини не є умовою для настання відповідальності особи відповідно до змісту ст. 1171 ЦК України.
Також суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача, що у справі № 334/4958/21 судом не встановлено відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Провадження у справі № 334/4958/21 про адміністративне правопорушення закрито по нереабілітуючій підставі, встановленої п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а не у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що в постанові Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12.02.2022 у справі № 334/4958/21 судом зроблений висновок, щодо неможливості визначити технічну можливість водіїв запобігти зіткненню по причині неінформативності вихідних даних відносно механізму ДТП. 
В зазначеній постанові суду від 12.02.2022 у справі № 334/4958/21 судом лише процитований Висновок судового експерта № СЕ-19/108-13/12545-ІТ від 05.01.2022, наданий у справі № 334/4958/21.
За таких обставин, враховуючи вище наведені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 130 000,00 грн. (з урахуванням ліміту відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн. та франшизи в розмірі 0,00 грн., встановлених в полісі № АР/000997270) в порядку суброгації.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. 
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, судом визнані безпідставними та недоведеними. 
На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними, законними та такими, що підлягають задоволенню судом повністю. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини. 
Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариство з додатковою відповідальністю «Експресс Страхування», м. Київ до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», м. Запоріжжя про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 130000,00 грн. задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, буд. 22, ідентифікаційний код юридичної особи 36086124) 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп. матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та витрати на сплату судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. Видати наказ. 
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 30» березня 2026 р.

Суддя Н. Г. Зінченко 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.