СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/971/24 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Федоровій Т.О. 
за участю представників сторін,
прокурора – Кальницький А., службове посвідчення №072872 від 01.03.2023; 
позивача –не з`явився; 
1-го відповідача – не з`явився; 
2-го відповідача – адвокат Горбенко П., свідоцтво №9 від 25.06.2019; 
третьої особи – не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бузковий гай Кочубеївський» (вх. №13П) 
на рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 року у справі № 917/971/24, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Солодюк О.В.), повний текст якого складено 17.11.2025 року
за позовною заявою Заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області, смт. Диканька, Полтавська область в інтересах держави в особі Диканської селищної ради, смт. Диканька, Полтавський район, Полтавська область 
до 1.Полтавської районної державної адміністрації, м. Полтава 
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Бузковий гай Кочубеївський», с.Диканька, Полтавський район, Полтавська область 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Комунальна установа природно-заповідного фонду Регіональний ландшафтний парк «Диканський» Полтавської обласної ради, смт. Диканька, Полтавський район, Полтавська область 
про визнання незаконними та скасування розпоряджень 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі позов задоволено; визнано незаконним та скасовано розпорядження Диканської РДА від 18.07.2011 №180-3 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою»; визнано незаконним та скасовано розпорядження Диканської РДА від 04.04.2012 №189-з «Про затвердження технічної документації із землеустрою на території Диканської селищної ради»; визнано недійсним договір оренди землі від 27.12.2012 №1019, укладений між Диканською районною державною адміністрацією та ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» щодо земельної ділянки площею 19,3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136; визнано недійсним договір оренди землі від 27.12.2012 №1020, укладений між Диканською районною державною адміністрацією та ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» щодо земельної ділянки площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137; скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» на земельну ділянку площею 19.3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.06.2014 за №5900213 та припинено право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський»; скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» на земельну ділянку площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.06.2014 за № 5901239 та припинено право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський»; зобов`язано ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» повернути земельну ділянку площею 19,3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 Диканській селищні раді Полтавської області за актом приймання – передачі; зобов`язано ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» повернути земельну ділянку площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137 Диканській селищній раді Полтавської області за актом приймання-передачі; скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1137 та припинено усі права щодо неї; скасовано в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1136 та припинено усі права щодо неї; стягнуто з Полтавської районної державної адміністрації (вул. Шевченка,5, м. Полтава, 38750, код ЄДРПОУ 04057505) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, м.Полтава, вул. 1100-річчя Полтави,7, реєстраційний рахунок № UA 118201720343130001000006160, банк ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02910060, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати на сплату судового збору в сумі 15 140,00 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бузковий гай Кочубеївський» (вул.Садова, 20, с.Диканька, Полтавський район, Полтавська область, 38500, код ЄДРПОУ 0532509703) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави,7, реєстраційний рахунок № UA 118201720343130001000006160, банк ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02910060, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати на сплату судового збору в сумі 15 140,00 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бузковий гай Кочубеївський» звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему «Електронний Суд» з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову; стягнути з позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу. 
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
З матеріалів позовної заяви слідує, що проєкт землеустрою Регіонального ландшафтного парку «Диканський» на території Диканського району Полтавської області не виготовлявся, межі парку в натурі (на місцевості) не визначені, а тому режиму використання та охорони територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарні) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, розмір охоронної зони не встановлено. 
Навіть під час передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність до Диканської селищної ради Полтавського району, на земельні ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1136 - площею 19,3619 га та 5321055100:00:005:1137- площею 13, 1538 га, не були встановленні жодні обмеження та обтяження, які б вказували на віднесення вказаних земельних ділянок до об`єктів природо охоронного призначення.
Апелянт вважає, що земельні ділянки, як на час укладання договорів оренди так і на даний час - природоохоронні обтяження чи обмеження - не встановлені та не зареєстровані.
Прокурор не надав належних та допустимих доказів на підтвердження використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням та, відповідно, порушення істотних умов договору оренди землі, оскільки фактичне використання земельної ділянки не визначає її правовий режим.
А тому, на думку апелянта, рішення господарського суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є передчасним та ухвалене з порушення вимог матеріального права та неправильним застосування вимог процесуального права.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.01.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бузковий гай Кочубеївський» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бузковий гай Кочубеївський» на рішення   господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 року у справі № 917/971/24; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено №917/971/24 до розгляду на « 04» лютого 2026 о 16:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/971/24; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі № 917/971/24 зупинено.
15.01.2026 на адресу суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів третя особа вказує на те, що з моменту створення регіонального ландшафтного парку «Диканський» всі земельні ділянки, що увійшли до його складу набули статусу земель природно-заповідного фонду; межі парку в натурі не встановлені, але дана обставина не скасовує статус території як об`єкта природно-заповідного фонду України; Проєкт «Організація території, охорона та рекреаційне використання природних комплексів та об`єктів регіонального ландшафтного парку «Диканський» Полтавської області», затверджений рішенням восьмої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 17 серпня 1999 року та включає в себе відповідний картографічний матеріал, згідно якого визначаються межі парку та функціональне зонування його території. Проєкт виготовлений спеціалізованою установою – Українським державним інститутом проєктування міст «Діпромісто» на замовлення Диканської селищної ради, погоджений на засіданні архітектурної ради Диканського району (ст. 97-99 ІІІ Етап Проєкту) 30 листопада 1997 року; земельні ділянки кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 - площею 19, 3619 га; кадастровий номер 5321055100:00:005:1137 - площею 13, 1538 га, розташовані в межах території зони регульованої рекреації «ІІ-3. Плодовий сад» 43 га. Основне функціональне призначення території – пізнавальні екскурсії. Проєктом передбачено необхідність його реконструкції, доповнення районованими сортами дерев і кущів (ст. 35 ІІ Етапу Проєкту). Територія «ІІ-3. Плодовий сад» розташована в південній частині регіонального ландшафтного парку «Диканський», на кресленні «Розподіл території за режимом охорони та використання» позначена символами «ІІ-3», від інших територій відмежована: з північної сторони лісовими насадженнями, з південно-східної та південно-західної сторін - насадженнями лінійного типу, зі східної – балкою. З північної сторони межує з об`єктом заповідної зони «І-6. Ялиновий гай», з північно-східної – з об`єктом заповідної зони «І-5. Кочубеївські дуби». Креслення виконано у масштабі 1:10000 на топографічній основі, що дозволяє достатньо точно визначити розташування даної території на місцевості без використання спеціальних знань та засобів.
19.01.2026 на адресу суду від Диканської окружної прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
Прокурор посилається на те, що Диканська РДА не мала повноважень розпоряджатися спірними земельними ділянками, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті, а також будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Розпорядження землями природно-заповідного фонду, відносилося до повноважень обласної державної адміністрації. Окрім того, оскільки спірні земельні ділянки належать до земель природно - заповідного фонду, тому відповідно до законодавства не можуть використовуватися для ведення сільського господарства (товарного сільськогосподарського виробництва). Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що використання земельних ділянок природно-заповідного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва суперечить цільовому призначенню і загрожує збереженню цінних природних комплексів, а також порушує режим охорони території об`єкта природно-заповідного фонду. Спірні земельні ділянки на момент їх передачі в оренду оскаржуваними розпорядженнями Диканської районної державної адміністрації належали до земель природно-заповідного фонду, а отже, Диканська районна державна адміністрація розпорядилась даними землями всупереч частини 3 статті 122 ЗК України, не маючи на це повноважень. Разом з тим, спірні земельні ділянки передані в оренду всупереч порядку зміни цільового призначення із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення.
19.01.2026 на адресу суду від Диканської селищної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання підтримує апеляційну скаргу 2-го відповідача та зазначає на те, що суд першої інстанції не врахував чіткої позиції Диканської селищної ради щодо недоцільності припинення під час широкомасштабної воєнної агресії російської федерації на території України, що наразі неминуче призведе до втрати певної частини доходу бюджету селищної територіальної громади, а також зважаючи на пріоритетність суспільного інтересу орендодавця в збереженні орендних відносин між сторонами з метою продовження отримання підвищеного розміру орендної плати, визначеного додатковими угодами від 09.02.2024, яка вноситься відповідачем 2 та є важливим джерелом наповнення місцевого бюджету в період воєнного стану, що також свідчить про найраціональніше на цей час використання органом місцевого самоврядування орендованих земельних ділянок як джерела доходу місцевого бюджету.
30.01.2026 на адресу суду з господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи № 917/971/24.
30.01.2026 на адресу суду від 2-го відповідача надійшли заперечення на відзив Диканської окружної прокуратури, в яких останній вказує на те, що на земельні ділянки, як на час укладання договорів оренди так і на сьогодні - природоохоронні обтяження чи обмеження - не встановлені та не зареєстровані; прокурором не доведено, а матеріалами справи не містять підтвердження, що межі РЛП «Диканський» встановлені в натурі на підставі розробленого та затвердженого у встановленому законом порядку проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду, а відомості щодо земельної ділянки під об`єктом природно – заповідного фонду внесені до Публічної кадастрової карти України. Прокурором не надано, а суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вказав, які просторові дані Публічної кадастрової карти України вказують, що спірні земельні ділянки накладаються на землі природно – заповідного фонду.
У судовому засіданні 04.02.2026  представник 2-го відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 

Інші учасники справи в судове засідання 04.02.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача, 1-го відповідача та третьої особи.
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України).
Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представника 2-го відповідача та прокурора, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
Рішенням 2-ї сесії 22 скликання Полтавської обласної ради народних депутатів від 27.10.1994 створений регіональний ландшафтний парк «Диканський» та внесений в додатковий перелік заповідних територій та об`єктів області без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у власників або користувачів площею 11945 га.
На підставі вказаного рішення, на замовлення Диканської селищної ради у 1995 розроблено Проєкт організації території, охорона та рекреаційне використання природних комплексів та об`єктів регіонального ландшафтного парку «Диканський» Полтавської області. 
Відповідно до розпорядження Диканської РДА №180-з від 18.07.2011 ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 30,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за межами населених пунктів в адміністративних межах Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області. 
Відповідно до довідки Відділу Держкомзему у Диканському районі Полтавської області від 08.02.2012 №07-05/294, виданої на підставі клопотання ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» - земельна ділянка загальною площею 30 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів в адміністративних межах Диканської селищної ради, входить до умовно визначеної території Регіонального ландшафтного парку «Диканський», що був створений без вилучення земель у землевласників та землекористувачів. Обмеження на використання земельних ділянок встановлюється РЛП «Диканський» на підставі Закону України «Про природно - заповідний фонд», обтяження - Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області на підставі Закону України «Про природно-заповідний фонд» (т.1,а.с.14).
Розпорядженням Диканської райдержадміністрації №189-з від 04.04.2012 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський», на умовах оренди земельною ділянкою площею 32,5157 га, з них земельна ділянка №1 - 19,3619 га, земельна ділянка №2 - 13,1538 га (багаторічні насадження) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться за межами населених пунктів в адміністративних межах Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області. 
27.12.2012 між Диканською райдержадміністрацією та ТОВ «Бузковий гай «Кочубеївський» укладено два договори оренди землі:
1) №1019 щодо земельної ділянки площею 19,3619 га к.н. 5321055100:00:005:1136, який зареєстровано 04.06.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про інше речове право 5900213.
2) 1020 щодо земельної ділянки площею 13,1538 га к.н. 5321055100:00:005:1137, який зареєстровано 04.06.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про інше речове право 5901239 (т.1, а.с.16-19).
Відповідно до п. 2 договору оренди землі №1019 від 27.12.2012 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 19,3619 га багаторічних насаджень, кадастровий номер 5321055100:00:005:1136. 
У п. 8 договору сторони погодили, що договір укладено на 49 років.
Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 13553 грн. 33 коп. з розрахунку 700 грн. 00 коп. за 1 га багаторічних насаджень (п. 9 договору). 
Пунктом 17 договору визначено умови збереження стану об`єкта оренди, зокрема, дотримуватися вимог нормативних актів щодо користування землями сільськогосподарського призначення. 
Пунктом 28 договору, передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з цим договором. 
Обов`язки орендаря визначені п. 31 договору, зокрема, орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим Договором; дотримуватися режиму природоохоронного використання земель тощо.
Відповідно до п. 2 договору оренди землі №1020 від 27.12.2012 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 13,1538 га багаторічних насаджень, кадастровий номер 5321055100:00:005:1137. Згідно п. 8 визначено, що договір укладено на 49 років. Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 9207 грн. 66 коп. з розрахунку 700 грн. 00 коп. за 1 га багаторічних насаджень (п. 9 договору).
Пунктом 17 договору визначено умови збереження стану об`єкта оренди: дотримуватися вимог нормативних актів щодо користування землями сільськогосподарського призначення. Пунктом 28 договору, передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з цим Договором. Обов`язки орендаря визначені п. 31 договору, серед яких: виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором; дотримуватися режиму природоохоронного використання земель тощо.
Прокурор зазначає, що Диканська РДА не мала повноважень розпоряджатися спірними земельними ділянками, оскільки відповідно до частини 3 статті 122 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті, а також будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Розпорядження землями природно-заповідного фонду, як зазначає прокурор, відносилося до повноважень обласної державної адміністрації. 
Згідно з відомостями Державного земельного кадастру від 27.10.2023 земельна ділянка кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 площею 19,3619 га за земельними угіддями обліковувалася як багаторічні насадження, а земельна ділянка кадастровий номер 5321055100:00:005:1137 площею 13,1538 га за земельними угіддями обліковувалася як сади. 
Пунктами 15,16 договорів оренди сторони погодили, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського виробництва.
Прокурор зазначає, що спірні земельні ділянки входять у межі регіонального ландшафтного парку «Диканський», що унеможливлює їх використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з довідкою Відділу Держкомзему у Диканському районі Полтавської області від 08.02.2012 за № 07-05/294 (Перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути), виданою на підставі клопотання ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський», земельна ділянка входить до умовно визначеної території Регіонального ландшафтного парку «Диканський», що був створений без вилучення земель у землевласників та землекористувачів. 
Так, згідно з наданою Комунальною установою природно-заповідного фонду регіональний ландшафтний парк «Диканський» інформацією від 22.04.2024 № 58/01-48, земельні ділянки з кадастровими номерами 5321055100:00:005:1137 та 5321055100:00:005:1136 перебувають у межах регіонального ландшафтного парку «Диканський» та розташовані в зоні регульованої рекреації.
Проєктом організації території, охорони та рекреаційного використання природних комплексів та об`єктів регіонального ландшафтного парку «Диканський» Полтавської області, визначено функціональне зонування території парку. Згідно з картографічними матеріалами, які є додатком до Проєкту, спірні земельні ділянки входять до зони нестаціонарної рекреації.
Відповідно до Пояснювальної записки до Проєкту організації території, охорони та рекреаційного використання природних комплексів та об`єктів регіонального ландшафтного парку «Диканський» Полтавської області, зона нестаціонарної рекреації – це найбільша зона парку. Її площа становить близько 8,5 га або 66% загальної площі парку. До цієї зони, окрім категорій земель, які традиційно використовуються для відпочинку (наприклад, ліси, ставки, річки), включають також такі угіддя, як рілля, які є об`єктом демонстрації культурної цінності та других складових ландшафту. Маршрути екскурсій і екологічного туризму тут повинні проходити по існуючих дорогах. Території зони нестаціонарної рекреації, особливості охорони і використання в умовах функціонуючого парку наводяться в таблиці 2. 
Відповідно до таблиці 2 до територій нестаціонарної рекреації належить «Плодовий сад» площею 43 га, основне функціональне призначення – пізнавальні екскурсії, примітка: необхідна його реконструкція, доповнення районованими видами дерев і кущів. 
Відповідно до Проєктного плану Регіонального ландшафтного парку «Диканський» категорія «сади» відноситься до культурних ландшафтів та входить у межі регіонального ландшафтного парку «Диканський». 
За змістом Положення про Комунальну установу природно-заповідного фонду Регіональний ландшафтний парк «Диканський№ Полтавської обласної ради (далі – Положення, КУ ПЗФ РЛП «Диканський»), затвердженого наказом Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА від 28.01.2019 №03, КУ ПЗФ РЛП «Диканський» є природоохоронною рекреаційною установою місцевого значення, що створена з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів Диканського району Полтавської області, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення (п. 1.7 Положення).
Згідно з п. 1.15 Положення, територія Парку входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання та є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. 
Пунктом 1.16 Положення передбачено, що межі території Парку встановлюються в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства, закріплюються єдиними державними знаками та аншлагами, наносяться на планово-картографічні матеріали. До встановлення меж Парку в натурі, межі визначаються відповідно до Проєкту організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів і об`єктів Парку.
Згідно з наданою Комунальною установою природно-заповідного фонду регіональний ландшафтний парк «Диканський» інформацією від 22.04.2024 № 58/01-48, земельні ділянки з кадастровими номерами 5321055100:00:005:1137 та 5321055100:00:005:1136 перебувають у межах регіонального ландшафтного парку «Диканський» та розташовані в зоні регульованої рекреації. 
У кресленні «Розподіл територій за режимом охорони використання» зазначено, що вказані земельні ділянки належать до території «Плодовий сад», яка відповідно до Проєкту має основне функціональне призначення: «Пізнавальні екскурсії». 
Розділом 4 Положення окреслено структуру та режим території РЛП «Диканський». 
Так, відповідно до п. 4.5 Положення діяльність на території Парку здійснюється згідно із зонуванням. Територія Парку поділяється на такі функціональні зони: заповідна зона; зона регульованої рекреації; зона стаціонарної рекреації; господарська зона. 
Пунктом 4.7 Положення передбачено, що зона регульованої рекреації Парку призначена для короткострокового відпочинку, оздоровлення населення, огляду особливо мальовничих і пам`ятних місць. У цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристичних маршрутів екологічних стежок. Тут забороняються рубки лісу головного користування, промислове рибальство, мисливство, інша діяльність, яка може негативно вплинути на стан природних комплексів та об`єктів заповідної зони.
Враховуючи вищевикладене, на думку прокурора, регіональний ландшафтний парк «Диканський» є природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою місцевого значення, що створений з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.
Вказане підтверджується листом Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА від 09.05.2024 № 1592/04.3-14. 
Під час досудового розслідування кримінального провадження №42022172020000014, 31.10.2023 слідчим СВ ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за участі представника Диканської селищної ради - Бойко Н.М. проведено огляд земельних ділянок кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 площею 19,3619 га та кадастровий номер 5321055100:00:005:1137 площею 13,1538 га. За результатами проведеного огляду місця події, а саме, земельних ділянок кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 площею 19,3619 га та кадастровий номер 5321055100:00:005:1137 площею 13,1538 га встановлено, що вказані земельні ділянки розорані по всій площі. 
10.05.2024 слідчим СВ ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за участю представника Диканської селищної ради, як власника земельної ділянки, представника Комунальної установи ПЗФ РЛП «Диканський» проведено огляд місця події, а саме земельних ділянок кадастровий номер 5321055100:00:005:136 площею 19,3619 га та кадастровий номер 5321055100:00:005:1137 площею 13,1538 га. За результатами проведеного огляду встановлено, що вони є обробленими по всій площі механічним шляхом та на них маються посіви сільськогосподарської культури - соняшнику. Вказані земельні ділянки знаходяться в межах РЛП «Диканський».
Орендарем - ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» розроблено проєкти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь на спірних земельних ділянках. 
При цьому, директором ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» 05.10.2023 за вих. №№ 05/10 та 06/10 до адміністрації РЛП «Диканський» скеровувалися листи щодо надання інформації щодо режиму використання земельних ділянок кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 площею 19,3619 га та кадастровий помер 5321055100:00:005:1137 площею 13,1538 га та внесення пропозицій щодо «Проеєкту землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь» на спірних земельних ділянках».
Директором КУ ПЗФ РЛП «Диканський» на вищевказані листи 09.10.2023 надано відповіді за вих. №№ 140/06-09 та 141/06-09.
Так, у відповідності до листів КУ ПЗФ РЛП «Диканський» згідно «Проєкту організації території, охорони та рекреаційного використання природних комплексів та об`єктів регіонального ландшафтного парку «Диканський» Полтавської області, далі - Проєкт, який затверджений рішенням 8-ї сесії 23-го скликання Полтавської обласної ради від 17.08.1999 року, земельні ділянки з кадастровими номерами 5321055100:00:005:1136 та 5321055100:00:005:1137 включені до зони регульованої рекреації. Територія зони регульованої рекреації призначена для короткострокового відпочинку та оздоровлення населення, огляду особливо мальовничих і пам`ятних місць. У цій зоні дозволяється влаштування та відповідне обладнання туристських маршрутів і екологічних стежок. У кресленні «Розподіл території за режимом охорони і використання» зазначено, що вказані земельні ділянки відносяться до території ІІ-3 «Плодовий сад», яка відповідно до Проєкту має основне функціональне призначення: «Пізнавальні екскурсії». 
Проєктом передбачена необхідність реконструкції саду, доповнення його районованими видами дерев та кущів. 
Вищезазначене підтверджується також листом КУ ПЗФ РЛП «Диканський» від 23.11.2023 за № 156/06-09.
Наказом директора ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» від 22.11.2023 №3 погоджено та затверджено проєкт землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та угідь на земельній ділянці кадастровий номер 5321055100:00:005:1137, яким передбачено зміну сільськогосподарських багаторічних насаджень (сад) площею 13,1538 га на рільні землі площею 13,1538 га. 
Наказом директора ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» від 22.11.2023 №2 погоджено та затверджено проєкт землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та угідь на земельній ділянці 5321055100:00:005:1136, яким передбачено зміну сільськогосподарських багаторічних насаджень (сад) площею 19,3619 га на рільні землі площею 19,3619 га. 
Відповідні зміни внесено й до Державного земельного кадастру. Відповідно до витягу з ДЗК від 01.12.2023 земельна ділянка з к.н. 5321055100:00:005:1136 обліковується як рілля. Згідно з витягом з ДЗК від 29.11.2023 земельна ділянка з к.н. 5321055100:00:005:1137 обліковується як рілля. 
Рішенням 2 пленарного засідання 49 сесії 8 скликання Диканської селищної ради №34 від 09.02.2024 «Про внесення змін до договорів оренди землі укладених між Диканською РДА та ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» від 27.12.2012 №№1019,1020 внесені зміни до договорів оренди землі. 
Отже, оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель природно - заповідного фонду, тому відповідно до законодавства не можуть використовуватися для ведення сільського господарства (товарного сільськогосподарського виробництва).
На думку прокурора, наведені докази, у тому числі картографічні матеріали, на яких доступно для візуального сприйняття зображено накладення спірних земельних ділянок та меж території регіонального ландшафтного парку «Диканський» у сукупності підтверджують, що спірні земельні ділянки, які передані в оренду ТОВ «Бузковий Гай «Кочубеївський», входять у межі регіонального ландшафтного парку «Диканський» і за своїми характеристиками належать до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює зміну їх цільового призначення.
Вказані вище обставини стали підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Диканської РДА від 18.07.2011 №180-3 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Диканської РДА від 04.04.2012 №189-з «Про затвердження технічної документації із землеустрою на території Диканської селищної ради»; визнати недійсним договір оренди землі від 27.12.2012 №1019, укладений між Диканською районною державною адміністрацією та ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» щодо земельної ділянки площею 19,3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136; визнати недійсним договір оренди землі від 27.12.2012 №1020, укладений між Диканською районною державною адміністрацією та ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» щодо земельної ділянки площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» на земельну ділянку площею 19.3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.06.2014 за №5900213 та припинити право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський»; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» на земельну ділянку площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.06.2014 за № 5901239 та припинити право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський»; зобов`язати ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» повернути земельну ділянку площею 19,3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 Диканській селищні раді Полтавської області за актом приймання – передачі; зобов`язати ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» повернути земельну ділянку площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137 Диканській селищній раді Полтавської області за актом приймання-передачі; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1137 та припинити усі права щодо неї; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1136 та припинити усі права щодо неї.
17.11.2025 господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на нижче викладене.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Диканської селищної ради, судова колегія зазначає на таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді лише у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.
Частина четверта статті 53 ГПК України встановлює, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві, скарзі чи іншій процесуальній заяві зобов`язаний обґрунтувати, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, правові підстави для звернення до суду, визначені законом, а також зазначити орган, уповноважений державою виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що представництво прокурором інтересів держави або громадянина в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на їх захист у випадках і порядку, встановлених законом. Прокурор має право представляти інтереси держави в суді у разі, якщо вони порушені або існує загроза їх порушення, а відповідний орган державної влади, місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить їх захист, не здійснює або здійснює його неналежним чином, а також у разі відсутності такого органу. Перед поданням позову прокурор зобов`язаний повідомити відповідний орган або громадянина, інтереси якого представлятиме. Після підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор набуває процесуальних прав відповідної сторони. Такі підстави можуть бути оскаржені відповідним органом або громадянином.
Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: коли компетентний орган не здійснює або неналежно здійснює свій обов`язок із захисту інтересів держави, або коли такий орган взагалі відсутній.
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає державний або місцевий орган, на який покладено обов`язок діяти з метою захисту інтересів держави у конкретній сфері правовідносин (статті 6, 7, 13, 143 Конституції України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що саме компетентні органи зобов`язані насамперед захищати інтереси держави, а прокурор має лише субсидіарну функцію — він не є альтернативним суб`єктом звернення до суду, а діє лише у випадку бездіяльності або неналежних дій уповноваженого органу (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.09.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).
При цьому чинне законодавство не містить чіткого визначення понять «нездійснення» чи «неналежне здійснення» функцій захисту інтересів держави, тому прокурор у кожному конкретному випадку має самостійно доводити такі факти, виходячи з обставин справи.
Під «нездійсненням захисту» розуміється пасивна поведінка уповноваженого органу, який, знаючи про порушення інтересів держави та маючи повноваження для їх захисту, не вживає жодних заходів для звернення до суду. «Неналежне здійснення захисту» означає активну, але неефективну діяльність органу, що не відповідає встановленому порядку та меті захисту інтересів держави (постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 03.12.2019 у справі № 920/121/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 зазначила, що бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або мав знати про порушення інтересів держави, мав необхідні повноваження для їх захисту, однак у розумний строк не звернувся з позовом. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати факт бездіяльності такого органу, попередньо надавши йому можливість відреагувати на виявлені порушення. Невжиття компетентним органом заходів протягом розумного строку після отримання повідомлення прокурора є свідченням бездіяльності.
Таким чином, дотримання прокурором порядку, встановленого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», та відсутність належної реакції компетентного органу в розумний строк є достатньою підставою для підтвердження судом правомірності представництва. Якщо прокурор не отримав відповіді або з неї неможливо встановити причини бездіяльності органу, це не позбавляє його права звернутися до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Крім того, суд при оцінці підстав для представництва прокурора повинен враховувати не лише факт повідомлення компетентного органу перед поданням позову, а й попереднє листування між ними. Якщо орган, будучи поінформованим про порушення, не вжив заходів для їх усунення або прямо повідомив, що не планує цього робити, це є підтвердженням наявності підстав для представництва (постанова Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 926/14/19).
У сфері земельних відносин держава має не лише право власності, а й обов`язок забезпечувати охорону земель, використовуючи їх з урахуванням екологічних, економічних та соціальних інтересів суспільства і територіальних громад. Захист таких публічних інтересів неможливий без існування спеціального суб`єкта, яким за Конституцією України є прокуратура.
Так, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником спірних земельних ділянок є Диканська селищна рада Полтавської області, а отже, саме селищна рада є компетентним органом, який має захищати порушені права у даних правовідносинах. 
У відповідності до частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором 07.11.2023 направлено листи № 51-5691вих23 та 08.01.2024 №51-153вих24 Диканській селищній раді, в яких зазначено про виявлені порушення законодавства та запропоновано вжити заходів реагування, спрямованих на відновлення законності.
Згідно листів Диканської селищної ради від 01.12.2023 №4426/02.1-33 та від 11.01.2024 №137/02.1-33, орган місцевого самоврядування не вбачає порушень вимог чинного законодавства при передачі в оренду спірних земельних ділянок та не має наміру звертатися до суду з метою захисту інтересів територіальної громади, представником якої вона виступає.
Тобто, Диканська селищна рада була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала відповідні повноваження для їх захисту, проте заходів не вжила.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організації незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
У даному випадку інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відноситься до їх компетенції, а також захист прав і свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлено на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (постанова Верховного суду від 08.02.2019 у справі №915/20/18).
В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).
За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконної передачі земельних ділянок в користування, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, землі - національного багатства України. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.
У даному випадку має місце порушення інтересів держави, оскільки через зміну виду угідь земельних ділянок, які передавалися в оренду за спірними договорами, істотно занижується оренда плата за використання землі, що призводить до ненадходження значних коштів до бюджету.
Так, нормативно грошова оцінка земельної ділянки к.н. 5321055100:00:005:1136, яка проведена 05.10.2023 становила 1159503,6 грн., а НГО проведена після зміни виду угідь станом на 04.06.2024 становить 550690,76 грн. НГО земельної ділянки к.н. 5321055100:00:005:1137, яка проведена 05.10.2023 становила 787877,75 грн., а НГО проведена після зміни виду угідь станом на 04.06.2024 становить 374156,38 грн.
Таким чином, зміна виду угідь призвела до зменшення нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок майже удвічі, що є порушенням інтересів держави та вказує на неефективне, неекономне, нераціональне використання земель комунальної власності, що перебуває під охороною держави.
Інтереси держави у сфері правовідносин, пов`язаних із раціональним та ефективним використанням землі полягають у забезпеченні правомірного обігу майнових прав на ці об`єкти, додержання законодавчого порядку їх використання, а також у визнанні та захисті законних форм їх використання, отримання коштів за таке користування.
Дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів за оренду до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх правильного правового врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі №6-824цс16. 
Крім того, порушення інтересів держави у даних правовідносинах полягає не тільки в
економічному аспекті, а й також у необхідності охорони та збереження земель природно - заповідного фонду.
Контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно -заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Диканської селищної територіальної громади зокрема, оскільки люди зацікавлені у збереженні РЛП «Диканський», що став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин. 
З огляду на те, що інтереси держави порушено Диканською РДА, ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський», які діяли всупереч її інтересам та вимогам чинного законодавства, позов пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі Диканської селищної ради Полтавської області.
Звернення прокурора до суду у справі спрямовано на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо припинення правовідносини, які виникли всупереч вимогам законодавства.
Незаконне віднесення спірних земельних ділянок до категорії земель сільськогосподарського призначення та передача таких земельних ділянок ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» у спосіб, не передбачений законодавством, порушує інтереси держави у сфері використання та охорони земель, ефективного і раціонального використання земельних ресурсів.
Отже, звернення заступника керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області з позовною заявою викликано необхідністю захисту майнових інтересів держави та реалізації конституційного права громадян користуватися об`єктами права власності Українського народу.
Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а Диканською селищною радою допущено бездіяльність, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
Щодо розгляду справи по суті, колегія суддів зазначає на таке.

Відповідно до статті 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі сільськогосподарського призначення.
Згідно зі статтею 43 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду
За змістом статті 44 Земельного кодексу України та статті 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що регіональні ландшафтні парки належать до природно-заповідного фонду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення. Частиною 4 ст. 23 передбачено, що на регіональні ландшафтні парки покладається виконання таких завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів та об`єктів; створення умов для ефективного туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів і об`єктів; сприяння екологічній освітньо-виховній роботі.
Згідно ст. 24 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», на території регіональних ландшафтних парків з урахуванням природоохоронної, оздоровчої, наукової, рекреаційної, історико-культурної та інших цінностей природних комплексів та об`єктів, їх особливостей проводиться зонування з урахуванням вимог, встановлених для територій національних природних парків.
Таким чином, враховуючи приписи ст. ст. 43, 44 Земельного кодексу України, ст. 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки належать до природно-заповідного фонду України. Територіям природно - заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.
За частиною третьою статті 93 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент передачі спірних земельних ділянок в оренду), не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, розташованих у прибережній захисній смузі водних об`єктів, крім випадків, передбачених законом.
Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 Земельного кодексу України).
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд» на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд», території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Згідно з частиною третьою статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд», рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.
У свою чергу, відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі.
Відповідно до ст. 3 вказаного Закону екомережа - це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.
У статті 4 цього Закону зазначено, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України, підлягають особливій державній охороні. 
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів.
На думку апелянта, навіть під час передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність до Диканської селищної ради Полтавського району, на земельні ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1136 площею 19,3619 га та 5321055100:00:005:1137- площею 13, 1538 га, не були встановлені жодні обмеження та обтяження, які б вказували на віднесення вказаних земельних ділянок до об`єктів природно- заповідного призначення.
Судова колегія з такими аргументами апелянта не погоджується, натомість поділяє відповідну позицію суду першої інстанції та прокурора, та вважає доведеними та допустимими доказами перебування земельних ділянок з кадастровими номерами 5321055100:00:005:1136 та 5321055100:00:005:1137, наданих ТОВ Бузковий Гай «Кочубеївський» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах регіонального ландшафтного парку «Диканський», з розповсюдженням на них спеціального режиму використання земельно природно – заповідного фонду.
Такий висновок ґрунтується на рішенні 2-ї сесії 22 скликання Полтавської обласної ради народних депутатів від 27.10.1994 про створення регіонального ландшафтного парку «Диканський», проєктними та картографічними матеріалами, в тому числі даними кадастрової карти /https://kadastrova – karta. com/ від 17.11.2025.
Оцінюючи довід апеляційної скарги про те, що через відсутність встановлення меж регіонального ландшафтного парку «Диканський» у натурі (на місцевості) нібито не можна стверджувати про поширення на спірні земельні ділянки його природоохоронного режиму, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Дійсно, частина 4 ст. 7 Закону України «Про природно – заповідний фонд» передбачає, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. Водночас, у цій самій нормі прямо зазначено, що до моменту встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення таких територій.
Отже, встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду у натурі має організаційно-технічний характер і не є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення або припинення статусу земель як таких, що належать до природно-заповідного фонду. З моменту створення відповідного об`єкта природно – заповідного фонду його спеціальний правовий режим поширюється на всі землі, включені до складу території, зазначеної у проєкті створення, незалежно від факту винесення меж у натурі.
Зазначена правова позиція підтверджена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.07.2020 у справі № 371/453/17.
Згідно з п. 1.16 Положення про Комунальну установу природно-заповідного фонду Регіональний ландшафтний парк «Диканський» Полтавської обласної ради, межі території Парку встановлюються в натурі (на місцевості) відповідно до вимог чинного законодавства, закріплюються єдиними державними знаками та аншлагами, наносяться на планово –картографічні матеріали. До встановлення меж в натурі, межі визначаються відповідно до Проєкту організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів та об`єктів Парку.
Проєкт «Організація території, охорона та рекреаційне використання природних комплексів та об`єктів регіонального ландшафтного парку «Диканський» Полтавської області» затверджений рішенням Полтавської обласної ради від 17.08.1996 та включає в себе картографічний матеріал, згідно з яким визначаються межі парку та функціональне призначення його території. 
Таким чином, до внесення відомостей про межі об`єкта природно-заповідного фонду до Державного земельного кадастру такі визначаються відповідно до матеріалів створення/проєктів створення, що відповідає вимогам ст.7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд». 
Судова колегія враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18, де зазначено, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.
Тому, незважаючи на те, що межі території регіонального ландшафтного парку «Диканський» не встановлені в натурі, вони визначені картографічними матеріалами проєкту створення парку і з часу створення території та об`єкта природно-заповідного фонду віднесені до земель природно-заповідного призначення.
Згідно із законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Так, за ст. 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.
Загроза можливості вилучення та розорювання земель, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську, а також історико-культурну цінність із природно-заповідного фонду з порушенням визначеного законом порядку та переведення їх до інших категорій земель безумовно зачіпає інтереси держави, впливає на права широкого коло осіб, має суспільний та природоохоронний інтерес.
З цих же підстав відхиляються судовою колегією аргументи апелянта на те, що земельні ділянки, як на час укладання договорів оренди так і на даний час - природоохоронні обтяження чи обмеження - не встановлені та не зареєстровані.
Судова колегія зазначає, що відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про обмеження землі не змінює спеціального режиму земель, якщо такий режим підтверджується іншими належними та допустимими доказами. Той факт, що відповідні обмеження були відображені у Державному земельному кадастрі щодо інших земельних ділянок свідчить лише про різний ступінь актуалізації кадастрових даних та не є доказом відсутності природоохоронного статусу земельних ділянок.
Судова колегія зазначає на те, що відсутність у Державному земельному кадастрі інформації про обмеження (обтяження) не створює та не припиняє статусу земель природно – заповідного фонду. 
Окрім того, кадастрові відомості містять лише обліково – інформаційний характер, тоді як правовий режим випливає з положень законодавства та рішення про створення об`єкту природно – заповідного фонду та підтверджується картографічними матеріалами. 
Отже, підсумовуючи наведене вище, слід зазначити, що правовий режим земель природно – заповідного фонду виникає з моменту створення відповідного об`єкта природно – заповідного фонду, а не з моменту внесення відомостей до Державного земельного кадастру. 
Вказане вище зумовлює висновок судової колегії про те, що при прийнятті оспорюваних у цій справі розпоряджень Диканська районна державна адміністрація (правонаступник Полтавська районна державна адміністрація) приймаючи спірні розпорядження діяла з порушенням вимог ЗК України, Закону України «Про природно - заповідний фонд України», оскільки спірні земельні ділянки повністю розташовані в межах регіонального ландшафтного парку «Диканський» та належать до земель природно – заповідного фонду.
Інформація про створення Регіонального ландшафтного парку «Диканський», його межі та функціональне зонування має публічний характер.
Вона міститься у відкритих рішеннях органів державної влади, а також у планово - картографічних матеріалах, що використовуються у сфері землеустрою, лісовпорядкування та екологічного планування. Такі документи входять до складу проекту організації території парку і містять інформацію про функціональні зони, зокрема про землі рекреаційного або охоронного призначення, що підлягають особливому режиму використання.
Укладення договору оренди земельної ділянки державної власності, зокрема, для сільськогосподарського використання передбачає обов`язок орендаря перевірити правові підстави формування такої ділянки, її категорію, цільове призначення та повноваження органу, який приймає рішення про передачу.
Відповідно до принципу розумної обачності (due diligence), що діє в цивільному та господарському обороті, професійний учасник ринку повинен проявити підвищену уважність та вжити всіх доступних заходів для перевірки законності правочину. Особливо це стосується випадків, коли орендар є місцевим суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність на відповідній території та об`єктивно мав бути обізнаний з її природно – правовим статусом.
Невиконання такого обов`язку не може покладатися на державу або виправдовувати недобросовісне набуття прав, що суперечить закону. Розташування земельної ділянки у межах об`єкта природно-заповідного фонду є юридично значущою обставиною, яка істотно впливає на допустимі способи її використання, тому не може ігноруватися учасниками правовідносин.
Отже, судова колегія приходить до висновку, що як районна державна адміністрація так і ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» могли і повинні були знати про належність спірних земельних ділянок до території регіонального ландшафтного парку «Диканський». Посилання на відсутність відповідних відомостей або незнання правового режиму цих земель не свідчать про добросовісність, а лише вказують на неналежну обачність при виданні оспорюваних розпоряджень та укладенні оспорюваних договорів. 
Крім того, є необґрунтованими посилання апелянта на те, що прокурор не надав належних та допустимих доказів на підтвердження використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням та, відповідно, порушення істотних умов договору оренди землі, оскільки фактичне використання земельної ділянки не визначає її правовий режим.
Землі природно – заповідного фонду мають спеціальний режим використання, а будь-яка господарська діяльність на них допускається лише у межах визначених законодавством та положенням про конкретний об`єкт природно – заповідного фонду.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що використання земельних ділянок природно-заповідного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва суперечить цільовому призначенню і загрожує збереженню цінних природних комплексів, а також порушує режим охорони території об`єкта природно-заповідного фонду.
Такий висновок узгоджується із практикою Верховного Суду, сформованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 487/10127/14-ц, від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19. 
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру НВ-9930620442023 від 27.10.2023 щодо земельної ділянки к.н. 5321055100:00:005:1136 та витягу з Державного земельного кадастру НВ-9930621412023 від 27.10.2023 щодо земельної ділянки к.н. 5321055100:00:005:1137, спірні земельні ділянки належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення земельної ділянки – 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Однак, та обставина, що спірні земельні ділянки віднесено до земель сільськогосподарського призначення, не змінює їхнього статусу як земель, розташованих у межах об`єктів природно-заповідного фонду із спеціальним режимом цієї території.
У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16 викладено правовий висновок про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим.
У постанові Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 179/36/22 зазначено, що правовий режим земель природно-заповідного фонду визначається їх фактичним розташуванням у межах відповідних об`єктів природно-заповідного фонду, незалежно від записів у кадастрі чи цільового призначення.
Враховуючи наведені приписи законодавства, земельні ділянки з кадастровими номерами 5321055100:00:005:1137 та 5321055100:00:005:1136, які зареєстровані на праві комунальної власності за Диканською селищною радою, належать до земель природно-заповідного призначення у зв`язку з розташуванням їх в межах об`єкту природно-заповідного фонду – регіонального ландшафтного парку «Диканський». 
Крім цього, у постанові від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18 Верховний Суд зазначив, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним. Отже, не завершення всіх процедур щодо встановлення меж спірного об`єкта природно-заповідного фонду, наявні в матеріалах справи докази достатні, зважаючи і на приписи статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд», для встановлення факту, що спірна земельна ділянка частково розташована в межах Заказника.
Така правова позиція викладена і Верховним Судом, зокрема у постанові від 02.04.2024 у справі №904/917/23.
Отже, цільове призначення земельної ділянки слід розуміти як визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, передбаченого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які встановлюються для збереження та охорони цих земель.
За таких обставин, установлене спірним земельним ділянка цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не впливає на їх обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості їх справжнього використання за таким призначенням, оскільки ця територія має статус природно-заповідного фонду та її правовий режим і цільове призначення визначаються фактом розташування на ній регіонального ландшафтного парку «Диканський».
Окрім того, як убачається із матеріалів справи, спірні земельні ділянки на момент їх передачі в оренду оскаржуваними розпорядженнями Диканської районної державної адміністрації відносилась до земель природно-заповідного фонду, а отже, Диканська районна державна адміністрація розпорядилась даними землями всупереч ч. 3 ст. 122 ЗК України, не маючи на це повноважень. 
На час виникнення спірних правовідносин зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного фонду, а також їх вилучення здійснювалася відповідно до ст. ст. 19, 20, 122, 149, 150 ЗК України.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Частиною 8 ст. 122 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу, частина 9 якої в свою чергу передбачає, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки природоохоронного призначення та у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу.
Згідно ст. 150 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду.
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах об`єкту природно-заповідного фонду – регіонального ландшафтного парку «Диканський».
Диканська РДА не мала повноважень розпоряджатися спірними земельними ділянками, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті, а також будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. 
Розпорядження землями природно-заповідного фонду, відносилося до повноважень обласної державної адміністрації.
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що спірні розпорядження в частині земель природно-заповідного фонду (спірних земельних ділянок), прийняті з перевищенням повноважень та всупереч Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд».
Разом з тим, спірні земельні ділянки передані в оренду всупереч порядку зміни цільового призначення із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення.
Цільове призначення спірної земельної ділянки фактично незаконно змінено за вказаних вище обставин, тим самим створено перешкоди територіальній громаді у користуванні та забезпеченні збереження унікальної екосистеми з рідкісним біорізноманіттям.
Проте, така незаконна зміна не має правового значення, оскільки статус частини спірної земельної ділянки першочергово визначається її відношенням до земель регіонального ландшафтного парку «Диканський» і спеціальним режимом цієї території.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недопустимості використання у вирішенні цього спору доказів, отриманих у межах кримінального провадження через наступне.
Відповідно до статей 71, 75 та 77 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі можуть бути будь-які дані, що підтверджують або спростовують обставини, на які посилаються сторони, якщо такі дані одержані та подані у порядку, встановленому законом.
Згідно з статтею 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Такі докази не мають для суду наперед встановленої доказової сили та підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України за критерієм вірогідності.
Протоколи огляду місця події від 31.10.2023 та 10.05.2024 складені слідчим СВ ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області під час досудового розслідування кримінального провадження №42022172020000014 із залученням представника Диканської селищної ради, а також представника комунальної установи природно-заповідного фонду, відповідають наведеним вище ознакам письмових доказів, а аргументи апелянта щодо їх процесуальної недопустимості є безпідставними.
З вказаних доказів вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження №42022172020000014 31.10.2023 проведено огляд земельних ділянок з кадастровими номерами 5321055100:00:005:1136 площею 19,3619 га та 5321055100:00:005:1137- площею 13, 1538 га, за результатами якого зафіксовано їх розорювання по всій площі. 10.05.2024 проведено повторний огляд зазначених ділянок, під час якого встановлено їх обробіток по всій площі та наявність посівів сільськогосподарської культури. У протоколах також відображено, що вказані земельні ділянки розташовані в межах регіонального ландшафтного парку «Диканський».
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судова колегія звертається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, де вказано, що оскарження незаконного рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому це рішення можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19. Оскарження будь-яких рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, на підставі яких відбулася передача у приватну власність обмежених у обороті об`єктів, можливе протягом усього часу тривання відповідного порушення прав законного власника майна, оскільки їх чинність порушує інтерес у юридичній визначеності. 
З матеріалів справи убачається, що Диканська районна державна адміністрація (правонаступник – Полтавська районна державна адміністрація) незаконно, з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про природно-заповідний фонд України», могла і мала бути обізнаною про те, що спірні земельні ділянки повністю розташовані в межах регіонального ландшафтного парку «Диканський» (відносяться до земель природно-заповідного фонду), передала спірні земельні ділянки в оренду, не врахувавши положення законодавства щодо заборони використання земель природо-заповідного фонду не за цільовим призначенням.
У постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 904/917/23 зазначено на те, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою. 
Статтею 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. правові висновки, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).
Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 наголосила, що судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (див. правові висновки, викладені у постановах від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 також зробила висновок, що якщо прокурор вважає, що порушення інтересів держави полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням, то вимога про визнання незаконним та скасування рішення міської ради (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) є належною та ефективною. Прокурор може звертатися з позовом про визнання незаконним і скасування такого рішення, оскільки таке рішення міської ради (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) не вичерпало своєї дії шляхом виконання (укладенням відповідного договору тощо), а є чинним та породжує відповідні правові наслідки.
У справі, що розглядається, спірні розпорядження районної державної адміністрації фактично змінили категорію та цільове призначення земельних ділянок, що виходило за межі її повноважень.
Таким чином, оскільки внаслідок прийняття Диканською районною державною адміністрацією спірних розпоряджень про надання дозвілу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 30,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та її затвердження, вказані розпорядження своєї дії не вичерпали. 
Таким чином, скасування розпоряджень районної державної адміністрації є належним та ефективним способом захисту, оскільки спірні акти не лише стали підставою для укладення договорів, а й за встановлених судами обставин, спричини зміну правового режиму використання земель, що продовжує публічно – правові наслідки. 
Виходячи з наведеного, обраний прокурором спосіб захисту порушеного права у вигляді вимоги про визнання незаконними та скасування розпорядження Диканської РДА від 18.07.2011 №180-з «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою» та розпорядження Диканської РДА від 04.04.2012 №189-з «Про затвердження технічної документації із землеустрою на території Диканської селищної ради» за фактичних обставин цієї справи є належним та ефективним, а відтак означена позовна вимога підлягала задоволенню. 
Відповідно до пункту «в» частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угод недійсними.
Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом сфери приватного права, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин характеризується сукупністю ознак, що властиві йому та надають можливість відмежувати його від інших юридичних фактів.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору). Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 цього Кодексу.
Надаючи оцінку вказаним вище нормам матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 19.10.2016 у справі № 910/21153/14 вказав на те, що згідно зі ст. ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України. Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 у справі № 922/2012/21 дійшов висновку про те, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.
Законодавець у ст. 216 ЦК України визначив правові наслідки недійсності правочину.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22 виснувала, що позовна вимога про визнання правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема про стягнення коштів на користь позивача, повернення майна з володіння відповідача.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.
Так, матеріалами справи підтверджено, що Диканська РДА (правонаступник – Полтавська РДА) передала спірні земельні ділянки в оренду з порушенням їх цільового призначення, а також за відсутності на це повноважень.
На підставі спірних договорів оренди земельних ділянок від 27.12.2012 №1019 та №1020, ТОВ «Бузковий Гай «Кочубеївський» отримало в користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто для розорювання, засівання та вирощування сільськогосподарської продукції, що суперечить призначенню частини спірної земельної ділянки як об`єкта природно-заповідного фонду.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що договір оренди земельної ділянки від 27.12.2012 №1019, укладений між Диканською районною державною адміністрацією та ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» щодо земельної ділянки площею 19,3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136 та договір оренди землі від 27.12.2012 №1020, укладений між Диканською районною державною адміністрацією та ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» щодо земельної ділянки площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137, є такими, що суперечать положенням частини 1 статті 203 ЦК України, у зв`язку з чим, позовна вимога щодо визнання договорів оренди землі від 27.12.2012 недійсними є такою, що підлягає до задоволення. 
Разом з цим, статтею 26 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.
Враховуючи зазначене та керуючись положеннями ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 152 Земельного кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України, для забезпечення Диканській селищній територіальній громаді реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірних земельних ділянок, необхідно усунути перешкоди в користуванні ними шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» на земельну ділянку площею 19,3619 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1136, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.06.2014 за № 5900213 та припинити право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський», а також шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» на земельну ділянку площею 13,1538 га кадастровий номер 5321055100:00:005:1137, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 04.06.2014 за № 5901239 та припинити право оренди на вказану земельну ділянку за ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський». 
Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Повернення у комунальну власність земельних ділянок, які належать до природно-заповідного фонду місцевого призначення, переслідує легітимну мету дотримання режиму використання та розпорядження об`єктами природно-заповідного призначення, що мають особливий статус з метою збереження цілісності екомережі України та гарантування безпечності довкілля.
Використання земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Диканської селищної територіальної громади зокрема, оскільки люди зацікавлені у збереженні РЛП «Диканський», що став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин.
Повернення Диканській селищній територіальній громаді спірних земельних ділянок відновить їх використання згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цих ділянок, які належать до земель природно-заповідного призначення.
Дотримання встановлених законодавчих заборон щодо обігу таких ділянок є необхідною умовою їх використання з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і зокрема частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною, і конкретному об`єкту природно-заповідного фонду. З огляду на вищевказане, у втручанні держави у право мирного володіння ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» спірними земельними ділянками є легітимна мета контролю за використанням цих ділянок за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами.
Право територіальної громади повернути земельні ділянки, які знаходяться під об`єктами природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність їх передання на користь юридичної особи, передбачене у чинному законодавстві України, приписи якого щодо повернення такої ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними. 
Відсутні підстави вважати, що ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» не міг співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості та власними діями щодо останнього.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі 359/3373/16-ц зазначено, що зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.
З прийняттям 28.04.2021 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, згідно з яким з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
Як вже зазначалось, на сьогодні власником та розпорядником спірних земельних ділянок є Диканська селищна рада Полтавської області.
Отже, відновлення порушених прав у вказаних правовідносинах можливе шляхом повернення земельних ділянок з кадастровими номерами 5321055100:00:005:1136, 5321055100:00:005:1137 власнику в особі Диканської селищної ради Полтавської області.
Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.04.2024 у справі №917/1024/22.
Враховуючи, зокрема, поведінку як органів влади, так і відповідача 2 – ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський» щодо отримання у користування земельних ділянок на території об`єкта природно-заповідного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальний інтерес полягає у використанні цих ділянок для гарантування безпечності довкілля, непогіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками у межах РЛП «Диканський», а отже, переважає приватний інтерес ТОВ «Бузковий гай Кочубеївський». 
Враховуючи задоволення позову в частині визнання недійсними договорів оренди землі, укладених між Диканською райдержадміністрацією та ТОВ «Бузковий гай «Кочубеївський», вимоги про зобов`язання ТОВ «Бузковий гай «Кочубеївський» повернути спірні земельні ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Окрім того, відповідно до частини 1 статті 20, частини 1 статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, а віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Частинами 1-4 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом розробки документації із землеустрою, визначеної цією статтею.
Також, згідно з частиною 13 статті 79 - 1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Таким чином, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 906/1032/24.
Як вже зазначалося, в ході розгляду справи встановлено, що 2-й відповідач отримав в користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто для розорювання, засівання та вирощування сільськогосподарської продукції, що суперечить призначенню частини спірної земельної ділянки як об`єкта природно-заповідного фонду, а тому судова колегія вважає, що правомірними та ефективними способами захисту порушених прав держави у спірних правовідносинах є вимоги про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1137 та земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1136 з припинення усіх прав щодо них, позаяк вказані способи захисту у повній мірі нівелюють шкідливий ефект, спричинений прийняттям спірних розпоряджень Диканської районної державної адміністрації, не допустять неправомірного та нецільового використання земельних ділянок. 
Отже, оскільки державна реєстрація спірних земельних ділянок не відповідає вимогам законодавства, то відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України, прокурор правомірно звернувся з позовною вимогою про скасування державної реєстрації земельних ділянок.
Таким чином, позовні вимоги про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1137 та земельної ділянки з кадастровим номером 5321055100:00:005:1136 з припинення усіх прав щодо них, є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аргументи апелянта про те, що рішення господарського суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є передчасним та винесено з порушення вимог матеріального права та неправильним застосування вимог процесуального права, не приймаються судовою колегією, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції надано оцінку всім поданим сторонам доказам, з урахуванням їх належності та допустимості, суд першої інстанції вірно застосував норми земельного та природоохоронного законодавства.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 269,270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Бузковий гай Кочубеївський» на рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі № 917/971/24 – залишити без задоволення.
2.Рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі №917/971/24– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 13.02.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя І.А. Шутенко