Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.02.2026  	Справа №607/20907/25 Провадження №2-о/607/134/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участі сторін:
представника ОСОБА_1 – адвоката Ярмуся В.Д.,
розглянув у окремому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ярмусь Віктор Дмитрович, заінтересована особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тернопільської міської ради про встановлення юридичного факту належності документу та
У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
08 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Ярмусь В.Д. – звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, заінтересована особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тернопільської міської ради, із заявою про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа, а саме: реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу за № 6736 від 18 жовтня 2001 року, що посвідчує право приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Е. 16 жовтня 2001 року за реєстр. № 6570 на трикімнатну квартиру, загальною площею 53,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вказаної заяви представник заявниці зазначив, що ОСОБА_1 належить трикімнатна квартира, загальною площею 53,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . 21 серпня 2025 року заявниця звернулась до заінтересованої особи для внесення (оновлення) інформації про власника квартири до Державного реєстру речових прав. 27 серпня 2025 року їй надано рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, яким відмовлено в проведенні реєстраційних дій за заявою, у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: згідно відомостей, отриманих з бюро технічної інвентаризації, яке проводило реєстрацію прав на цей об`єкт нерухомого майна, а також даних, зазначених в договорі купівлі-продажу квартири та у реєстраційному посвідченні, право власності зареєстровано за іншим суб`єктом права.
Адвокат вказує, що неправильний запис у реєстраційному посвідченні та у договорі купівлі-продажу, у яких зазначено прізвище « ОСОБА_2 », було вказано у паспорті громадянина УРСР заявниці. Причиною неправильного написання прізвища « ОСОБА_2 » є помилкове написанням прізвища під час існування документообігу російською та українською мовою. Представник заявника зауважує, що у всіх інших документах прізвище заявниці вказано вірно як « ОСОБА_3 ».
2. Стислий зміст заперечень (пояснень) на заяву
Заінтересована особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тернопільської міської ради своїм правом на заперечення, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалася.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження.
У судовому засіданні представник заявниці заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Заінтересована особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ТМР у судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши та оцінивши докази, у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 у с. Озерна Зборівського району Тернопільської області, батьками якої вказано: батько – ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1 , запис за № 65, місце реєстрації – Озернянська сільська рада Зборівського району Тернопільської області (а.с. 7, зворотна сторона).
Відповідно до довідки відділу записів громадян Тернопільської міської ради народних депутатів № 340 від 25 березня 1996 року, виданої ОСОБА_6 в тому, що відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міськвиконкому 20 травня 1994 року виправлено прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » (а.с. 13 зворотна сторона).
Довідкою відділу ДРАЦС Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області № 121 від 11 жовтня 2001 року, виданої ОСОБА_6 в тому, що у запис акта № 65 від 20 жовтня 1954 року про народження на ОСОБА_6 , складений Озернянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області від 20 травня 1994 року на підставі висновку про внесення виправлень відділу, виправлено прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » (а.с. 13).
Згідно з паспортом громадянина України, серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Озерна Зборівського району Тернопільської області, виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 21 листопада 2001 року (а.с. 6), присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 (а.с. 7) та видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 (а.с. 6 зворотна сторона).
Відповідно до паспорта громадянина України, серія НОМЕР_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Тернопіль, виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 13 грудня 2006 року (а.с. 5).
Свідоцтвом про право власності на житло від 30 січня 1994 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у частці по 1/3. Свідоцтво видано згідно з розпорядження від 26 січня 1994 року № 6006.
16 жовтня 2001 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м., житлова – 35,1 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є., зареєстровано в реєстрі за № 6570 (а.с. 10).
реєстраційним посвідченням від 18 жовтня 2001 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є. 16 жовтня 2001 року, реєстр. № 6570, і записано в реєстрову книгу за № 6736 (а.с. 9).
Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м., житлова – 35,1 кв.м., на ім`я ОСОБА_6 (а.с. 11, 12).
Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с. 15–17).
Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80552687 від 27 серпня 2025 року, державним реєстратором Мартиняк А.В. вирішено відмовити у проведенні реєстраційних дій за заявою, у зв`язку із наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: згідно відомостей, отриманих з бюро технічної інвентаризації, яке проводило реєстрацію прав на цей об`єкт нерухомого майна, а також, даних зазначених в договорі купівлі-продажу квартири та у реєстраційному посвідченні, право власності зареєстровано за іншим суб`єктом права. В даного суб`єкта права інше прізвище (а.с. 8).
Як вказано у довідці УСП ТМР № 2125 від 29 серпня 2025 року, виданої ОСОБА_1 , станом на 01 липня 2025 року вона не зареєстрована як одержувач допомог (а.с. 14).
Згідно з довідкою про доходи № 1464 9349 7894 5427 від 29 серпня 2025 року, виданої ОСОБА_1 , що сума пенсії за період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року складає 26 445,80 грн (а.с. 14 зворотна сторона).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
За частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною третьою статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21).
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.
Згідно довідки відділу записів громадян Тернопільської міської ради народних депутатів № 340 від 25 березня 1996 року, виданої ОСОБА_6 , відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міськвиконкому 20 травня 1994 року виправлено прізвище заявниці з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Відповідно до копії реєстраційного посвідчення від 18 жовтня 2001 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є. 16 жовтня 2001 року, реєстр. № 6570, записано в реєстрову книгу за № 6736.
На думку суду, внаслідок помилкового написання прізвища у реєстраційному посвідченні від 18 жовтня 2001 року заявниця не має можливості реалізувати право на належне їй нерухоме майно, зокрема здійснення нотаріальних та реєстраційних дій щодо вказаної квартири, у зв`язку з чим вона звернулася до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Приписами статей 80 та 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд з`ясував, що встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявниці, яка через помилку у зазначенні її прізвища, яке здійснено посадовими особами, не може реалізувати своє право з повноцінного користування майном.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви
Враховуючи вищенаведене, суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа, а саме: реєстраційного посвідчення виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу за № 6736 від 18 жовтня 2001 року, що посвідчує право приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Е. 16 жовтня 2001 року за реєстр. № 6570 на трикімнатну квартиру, загальною площею 53,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , має для неї юридичне значення, й в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки заявницею доведено факт належності їй реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу за № 6736 від 18 жовтня 2001 року.
За таких обставинах суд дійшов висновку, що вимоги заяви ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.
Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Відтак суд вважає, що судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції слід покласти на заявницю в межах нею понесених.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 258 – 259, 263 – 265, 268, 273, 293 – 294, 315 – 318, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ярмусь Віктор Дмитрович, заінтересована особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тернопільської міської ради про встановлення юридичного факту належності документу – задовольнити.
2. Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_3 , правовстановлюючого документа, а саме: реєстраційного посвідчення, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу за № 6736 від 18 жовтня 2001 року, що посвідчує право приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Наталією Євгенівною, 16 жовтня 2001 року за реєстром № 6570 на трикімнатну квартиру, загальною площею 53,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 лютого 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тернопільської міської ради, код ЄДРПОУ: 34334305, адреса місцезнаходження: бульвар Тараса Шевченка, 3, кабінет 8, м. Тернопіль.

Головуючий суддя	Т. І. Якімець