20.02.2026

Справа №720/2136/25
Провадження №2/720/1225/25

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2026 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді  Павлінчука С. С.
з участю секретаря  Політнічук Л. В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Новоселиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між  ОСОБА_1  та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням відповідачем його умов.
Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення заборгованості розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Новоселицького районного суду було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. З письмової згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи.
Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, тож відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом
Судом встановлено, що 08 вересня 2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та  ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір №301808 про надання фінансового кредиту.
Відповідно п.1.1. договору сума кредиту складає 4000 гривень.
Пунктом 1.2. передбачена стандартна процентна ставка, яка становить 1,53 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 кредитного договору.
Згідно п.1.4. строк кредитування становить 30 днів.
Пунктом 3.4. договору передбачено, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору.
Відповідно до п.1.5. кредитного договору кошти кредиту надаються ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок клієнта.
З п.4.4. вбачається, що у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству:
- пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів.
- на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.;
- на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.;
- на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн.
Кредитодавець свої зобов`язання перед позичальником виконав та перерахував 08.09.2018 року кредитні кошти у розмірі 4000 грн на картковий рахунок із маскою № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5606-ВП від 22.05.2025 року.
Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за кредитним договором №301808 від 08.09.2018 року станом на 25.06.2024 року заборгованість  ОСОБА_1 складає 16 262,06 гривень, з яких 3998 гривень - основного боргу, 3 994,92 грн – відсотки, 9 715,14 грн - пеня та 400 грн штраф. Відсотки по кредиту нараховані за період з 08 вересня по 07 листопада 2018 року.
12 квітня 2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (змінено назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС») було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за плату на умовах, визначених цим договором.
Факт уступлення прав вимоги за договором №301808 від 08.09.2018 року підтверджується актом прийому передачі прав вимоги та витягом із реєстру боржників.
З наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованості вбачається, що позивач також просив стягнути із відповідача інфляційні втрати у розмірі 3 555,93 грн та 3% річних, що дорівнює 1 464,92 грн.
Позивач просив стягнути із відповідача вказану вище заборгованість.
Щодо укладення кредитного договору
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, який укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону)пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч.8 ст.11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20).
Такі дії сторін свідчать про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину, оскільки він був підписаний відповідачем, за допомогою одноразового ідентифікатора, який він отримав на номер мобільного телефону.
Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №301808 від 08.09.2018 борг  ОСОБА_1 по тілу та відсоткам за правомірне користування кредитними коштами станом на 25.06.2024 року складає 7 992,92 гривень, з яких 3998 гривень - основного боргу, 3 994,92 грн – відсотки за період з 08 вересня по 07 листопада 2018 року.
Розрахунок заборгованості у цій частині здійснено в межах строку кредитування, визначеного умовами договору, та перевірено судом на відповідність його положенням. Під час розгляду справи суд не встановив обставин, які б свідчили про помилковість такого розрахунку.
Таким чином, з огляду на заявлені позовні вимоги із відповідача слід стягнути 7 992,92 гривень за тілом кредиту та відсотками, оскільки вказана заборгованість підтверджується наявним розрахунком заборгованості та листом АТ КБ «ПРВАТБАНК» про перерахування кредитних коштів.
Щодо стягнення заборгованості по пені та штрафу
Згідно ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції від 15.11.2016, що діяла на момент укладення договору)споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 4 000 грн. За час кредитування останньому було нараховано штраф у розмірі 400 грн та пеню у розмірі 9 715,14 грн, що суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування», враховуючи, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення сукупної суми неустойки (штраф, пеня) у розмірі 2 000 грн.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат
Враховуючи викладене вище, підлягають перерахунку нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати.
Позивач просив стягнути із відповідача 3% річних та інфляційних витрат за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.
При цьому, суд звертає увагу, що Законом №533-IX від 17.03.2020 із змінами, внесеними згідно із Законом №591-IX від 13.05.2020, Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6, згідно із яким у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Крім того, згідно п. 6 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24.12.2023), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.
Тобто в силу закону позичальник звільняється від відповідальності, зокрема, і визначеної ст.625 ЦК України, за прострочення грошового зобов`язання. Такі платежі підлягають списанню позикодавцем.
Інфляційні втрати та 3 % річних нараховані відповідачу за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, однак враховуючи зазначене вище, останні можуть бути нараховані лише за період з 23.02.2019 року по 29.02.2020 року.
Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат суд бере до розрахунку суму заборгованості за тілом кредиту та відсоткам в розмірі 7 992,92 грн за період з 23.02.2019 по 29.02.2020, суд керується вимогами статті 625 ЦК України та враховує правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Оскільки прострочення за лютий 2019 року склало менше 15 днів (6 днів), індекс інфляції за цей місяць не враховується. Натомість за лютий 2020 року прострочення тривало понад 15 днів, у зв`язку з чим індекс за вказаний місяць підлягає включенню до розрахунку. Застосовуючи метод множення індексів споживчих цін, встановлених Державною службою статистики України за період з березня 2019 року по лютий 2020 року включно, сукупний індекс інфляції становить 1,024078 (1,009 х 1,010 х 1,007 х 0,995 х 0,994 х 0,997 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 х 1,002 х 0,997).
Таким чином, розмір інфляційних втрат, що підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача - 192,45 грн (7 992,92 грн х 1,024078 - 7 992,92 грн).
Разом з тим, враховуючи фактичну суму заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідача та законодавчі обмеження щодо стягнення інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, суд доходить до висновку , що за вказаний період з 23.02.2019 року по 29.02.2020 року (372 дні прострочення) розмір 3 % річних становить 244,28 грн, з яких: 204,97 грн — за період з 23.02.2019 по 31.12.2019 (312 днів) та 39,31 грн — за період з 01.01.2020 по 29.02.2020 (60 днів).
Таким чином, вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на корить позивача 3% річних на у сумі 244,28 грн.
Щодо нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму нарахованих штрафних санкцій то в цій частині розрахунок є помилковим, оскільки норма ст.625 ЦК України поширює свою дію на зобов`язання сторони, які остання мала сплатити і не виконала штрафні санкції.
Розподіл судових витрат
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжної інструкції №301808 від 04 липня 2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,4 грн.
З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (49%), а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 187,09 грн (2422,4 * 10 429,65 / 21 282,91).
Висновки за результатами розгляду справи
За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягає частковому задоволенню та із відповідача на користь позивача слід стягнути прострочену заборгованість по тілу кредиту та відсотках за договором №301808 від 08.09.2018 року у сумі 7 992,92 грн.
Водночас, з огляду на положення Закону України «Про споживче кредитування», позовні вимоги у частині стягнення неустойки та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором підлягає частковому задоволенню та із відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку у розмірі 2 000 грн, , а також інфляційні втрати - 192,45 грн та 3 % річних - 244,28 грн за період з 23.02.2019 року по 29.02.2020 року.
Загальна сума заборгованості по цьому кредитному договору №301808 від 08.09.2018 року становить 10 429,65 гривень.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 633, 634, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274, 282, 284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», код ЄДР:38750239, юридична адреса: вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, м.Київ заборгованість за кредитним договором №301808 від 08.09.2018 року в розмірі 10 429 (десять тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 65 копійок та 1 187 (тисячу сто вісімдесят сім) гривень 09 копійок судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Відповідач може подати до Новоселицького районного суду заяву про перегляд заочного рішення на протязі 30 календарних днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:       Сергій ПАВЛІНЧУК