Справа №601/3543/25 
Провадження № 2/601/186/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області   в складі: головуючого судді Білосевич Г.С., 
з участю секретаря судового засідання Польової Ж.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 601/3543/25 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживача, 
за частю представника АТ «Універсал банк» - Ручка А.М.,

встановив:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Універсал банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживача. Позовна заява мотивована тим, що 24.02.2018 року він уклав кредитний договір з АТ «Універсал банк». Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.10.2022 у справі №601/296/22 в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал банк» про стягнення заборгованості відмовлено. Даним рішенням було встановлено, що заборгованість за кредитним договором б/н від 24.02.2018 відсутня. Проте у жовтні 2023 від АТ «Універсал банк» почали надходити повідомлення про необхідність сплати заборгованості. Згідно отриманого звіту з Українського бюро кредитних історій, щодо ОСОБА_1 наявні фінансові зобов`язання перед АТ «Універсал банк» та поточна заборгованість складає 26262,11 грн, з січня 2022 жодних нарахувань не здійснено. На його звернення про внесення змін до кредитної історії АТ «Універсал банк» відмовив. Відповіді на свою заяву, направлену на адресу ТОВ «Українське бюро кредитних історій», він не отримав.
Посилаючись на те, що пред`являючи позов до суду, банк скористався своїм правом пред`явлення вимоги до позичальника, після якої право нарахування процентів та штрафних санкцій за договором остаточно припинилось, вважає, що передана АТ «Універсал банк» до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформація про наявність у нього кредитної заборгованості є недостовірною, а дії банка щодо передання цих відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій», так само як і внесення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» цієї інформації в кредитній історії є незаконними.
З огляду на вказане просив суд:
- визнати незаконними дії АТ «Універсал банк» щодо передання відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій» для внесення інформації (запису) в кредитній історії ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості за договором від 24.02.2018 року;
- зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ «Універсал банк» за договором від 24.02.2018 року.
Ухвалою суду від 27.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що 17.12.2025 року від відповідача АТ «Універсал банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнав позовні вимоги. Представник відповідача зазначив, що подання даної позовної заяви позивачем є спробою уникнення своїх кредитних зобов`язань перед банком. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02.12.2024 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Універсал банк» про визнання припиненим зобов`язання відмовлено. Зазначене рішення суду залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.08.2025. Між позивачем та банком був укладений договір, а тому кожна із сторін взяли на себе всі обов`язки та права, передбачені всіма частинами договору, в тому числі і Умовами. Як видно із постанови Тернопільського апеляційного суду від 25.10.2022, підставами для відмови у задоволенні позову АТ «Універсал банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 є те, що «згідно з наданою банком випискою по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, відповідачем було витрачено коштів на загальну суму 36977, 88 грн, а внесено на погашення заборгованості 41585, 34 грн. Оскільки сума 41585,34 грн., яка була внесена на картковий рахунок в тому числі методом автоматичного погашення простроченої заборгованості та погашення обов`язкового платежу, є більшою за фактично витрачену з цього ж рахунку 36977,88 грн., колегія суддів вважає, що заборгованість за кредитним договором б/н, укладеним між банком та відповідачем 24.02.2018, згідно з якого ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у сумі 15 000 грн., відсутня». Тобто сам позивач цю заборгованість не погашав, а банк погашав у відповідності до глави 4 «Надання та обслуговування кредиту» Розділу ІІ Умов і правил, за рахунок збільшення кредитного ліміту. Представник відповідача вказав, що на його думку, апеляційним судом помилково вирішено питання про відсутність у позивача заборгованості за кредитним договором, який недійсним не визнавався, інших позовних вимог не заявлялось, зустрічного позову також подано не було. Вважає обраний позивачем спосіб захисту неналежним способом захисту. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.10.2022 не зобов`язано банк списати заборгованість ОСОБА_1 , а відтак кредитні кошти видані банком відповідно до Умов і Правил кредитного договору мають бути повернуті позивачем.
17.12.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що представник відповідача фактично у відзиві ставить під сумнів судове рішення, що набрало законної сили та доводить наявність заборгованості, що вже була предметом розгляду цивільної справи №601/296/22.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. 
Представник відповідача АТ «Універсал банк» в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог на підставах, вказаних у відзиві на позов. 
Представник відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 лютого 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (Монобанк), відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило позивачу поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 15 000 грн.
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідний з тим, що ця заява, разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.10.2022 у справі №601/296/22 в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. У вказаній постанові суду зазначено наступне як мотивування для відмови в позові:
«без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з наданою банком випискою по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, відповідачем було витрачено коштів на загальну суму 36977, 88 грн, а внесено на погашення заборгованості 41585, 34 грн.
З цього розрахунку також вбачається, що заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок списання банком з кредитного ліміту нарахованих протягом усього часу відсотків за користування кредитом.
Таким чином, сплачені позивачем кошти безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, враховуючи також і те, що позивачем не доведено відсоткової ставки, на умовах якої був наданий кредит та те, що сума заборгованості за тілом кредиту сформована за рахунок включення в неї і відсотків, розмір яких є недоведеним.
За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за вказаною анкетою-заявою слід зараховувати на погашення тіла кредиту.
Оскільки сума 41585,34 грн., яка була внесена на картковий рахунок в тому числі методом автоматичного погашення простроченої заборгованості та погашення обов`язкового платежу, є більшою за фактично витрачену з цього ж рахунку 36977,88 грн., колегія суддів вважає, що заборгованість за кредитним договором б/н, укладеним між банком та відповідачем 24.02.2018, згідно з якого ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у сумі 15 000 грн., відсутня».
Як вказує позивач у позові, у жовтні 2023 року від АТ «Універсал Банк» почали надходити повідомлення про необхідність сплати заборгованості.
Згідно отриманого звіту з Українського бюро кредитних історій, щодо ОСОБА_1 наявні фінансові зобов`язання перед АТ «Універсал банк» та поточна заборгованість складає 26262,11 грн, з січня 2022 жодних нарахувань не здійснено.
У липні 2024 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, про визнання припиненим зобов`язання, в якому просив суд: визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за договором, укладеним з акціонерним товариство «Універсал Банк» у формі Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 24.02.2018 року.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.12.2024 у справі №756/8598/24, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.08.2025, в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, Оболонський районний суд м. Києва виходив із підстав обрання останнім неналежного способу захисту.
30.10.2025 позивач звернувся до АТ «Універсал банк» із заявою про внесення змін до кредитної історії у зв`язку із відсутністю заборгованості.
Листом від 17.11.2025 вих.№К-1457/КЕП, АТ «Універсал банк» повідомило позивача, що рішенням суду договір про надання банківських послуг від 24.02.2018 не визнаний недійсним та відсутнє зобов`язання банку про анулювання іншої частини заборгованості. Станом на 17.11.2025 сума заборгованості перед банком складає 26262,11 грн.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom) (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма (стаття 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тож у кожному конкретному спорі суд найперше повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають з характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь - якою особою.
Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію визначаються Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію. Кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.
У ст. 7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, що кредитна історія серед іншого містить такі відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання. Кредитна історія також містить інформацію про суб`єкта кредитної історії, яка складається із сукупності документованої інформації про особу з державних реєстрів, інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел: а) наявність заборгованості за податками та обов`язковими платежами; б) рішення судів, що стосуються виникнення, виконання та припинення зобов`язань за укладеним кредитним правочином; в) рішення судів та органів виконавчої влади, що стосуються майнового стану суб`єкта кредитної історії; г) інші відомості, що впливають на спроможність виконання суб`єктом кредитної історії власних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», бюро вилучає з кредитної історії:
1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними;
2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;
3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.
Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором (ч.2 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій»).
Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину.
Отже, у цій справі відповідальним за надання достовірної інформації, що складає кредитну історію позивача, є саме відповідач - АТ «Універсал банк».
З розрахунку заборгованості, наданого представником банку, видно що ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «Універсал банк» за договором від 24.02.2018 у сумі 26262,11 грн.
Інформацією ТОВ «Українське бюро кредитних історій» підтверджено, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором від 24.02.2018 у сумі 26262,11 грн. перед АТ «Універсал банк».
Однак Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25.10.2022 у справі №601/296/22 в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому в позові до ОСОБА_1 було відмовлено з огляду на те, що заборгованість за тілом кредиту відсутня.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд вважає безпідставними твердження представника відповідача АТ «Універсал банк» про те, що відмова суду у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не припиняє зобов`язання позивача за договором, оскільки судовим рішенням встановлено відсутність заборгованості позивача перед банком.
Банк, скеровуючи до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформацію про наявність у позивача заборгованості за кредитним договором від 24.02.2018 залишив поза увагою рішення суду, що набрало законної сили, у якому констатовано відсутність заборгованості позивача за тілом кредиту та необґрунтованість нарахування відсотків. За таких обставин дії відповідача АТ «Універсал банк» не можуть вважатись правомірними, а внесена інформація є недостовірною.
Таким чином, інформація щодо наявності заборгованості позивача за кредитним договором, укладеним із АТ «Універсал банк», яка міститься у базі кредитних історій, не відповідає дійсності, з огляду на відсутність заборгованості за договором, тому суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 9 ст.141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, і саме дії відповідача АТ «Універсалбанк» призвели до порушення прав позивача, то судові витрати у вигляді судового збору підлягають до сплати відповідачем АТ «Універсалбанк» у розмірі 2662,40 грн. на користь держави.
Керуючись статтями 12, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживача – задовольнити.
Визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Універсал банк» щодо передання відомостей Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» для внесення інформації (запису) в кредитній історії ОСОБА_1 про наявність кредитної заборгованості за договором від 24.02.2018 року.
Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити інформацію (запис) з кредитної історії ОСОБА_1 щодо наявності кредитної заборгованості перед АТ «Універсал банк» за договором від 24.02.2018 року.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал банк» на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Універсал банк», місцезнаходження: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19 133-а, ЄДРПОУ 21133352.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 33546706.

Головуючий: