"10" квітня 2026 р.     

642/798/26
2-о/642/22/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2026 року         м. Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б., 
при секретарі Семенюк А.Є.
розглянувши в судовому засіданні в м. Харкові справу за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків, заінтересовані особи: Головне управління Національної гвардії України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Холодногірського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Новосергіївка Покровського району Донецької області, та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , у період з 25.11.2015 року по 29.05.2025 року. В обґрунтування заяви зазначає, що чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Новосергіївка Покровського району Донецької області, та жінка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки як подружжя у період з 25.11.2015 року по 29.05.2025 року.
Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.
Молодший лейтенант ОСОБА_5 зарахований 24.01.2025р. до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , який відповідно до Указу Президента України від 28.10.2024 № 741/2024 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 24.02.2022р. № 29/9/1/3/M-282т-Е прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та призначений на посаду командира 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_3 .
ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту, про який остання просить встановити суд, у даному випадку має юридичне значення для отримання нею грошових сум, призначених до виплати в якості одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Закону N 2011-XII, п.2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022р. встановлено право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги жінки (чоловіка), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Ухвалою від 12.02.26р.р. відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 
11.03.2026 року через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі від Головного управління Національної гвардії України в яких вказано, що у Головному управлінні Національної гвардії України відсутні відомості, які спростовують або підтверджують факти, що розглядаються судом. Ураховуючи зазначене прохали вирішити справу на розсуд суду та просили розглянути справу без участі представника Головного управління Національної гвардії України.
12.03.2026 року через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову або відзиву – Військової частини НОМЕР_3 , в яких зазначено, що із заяви про встановлення факту вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно для отримання матеріальних виплат та гарантій, які передбачені законодавством, що безпосередньо впливає на права інших осіб, які також мають право на отримання матеріальних виплат та гарантій, які передбачені законодавством, а тому заява пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, а також обставин, які б засвідчили про реальність сімейних відносин заявника та військовослужбовця пов`язаність їх спільним побутом, наявність у них взаємних прав та обов`язків з наявних у матеріалах справи доказів, на нашу думку, встановити не вбачається можливим.
17.03.2026 року через систему "Електронний суд" на адресу суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_1 на пояснення Військової частини НОМЕР_3 в яких зазначено, що заявниця повідомляє суду, що спір про право між заявницею та заінтересованими особами у цій справі відсутній, бо заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_6 , надали до суду власні письмові пояснення по справі, яким прохали суд розглядати справу без їх участі та не заперечували проти вимог ОСОБА_1 . Також, заявниця зауважила, що між нею та Військовою частиною НОМЕР_3 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 07 лютого 2024 року у справі N 519/339/23 (61-15687св23).
Заявник та її представник заявниці до судового засідання з`явились. Заяву підтримали посилаючись на обставини в ній вказані. 
Представник заінтересованої особи – Військової частини НОМЕР_3 в судове засідання від 06.04.2026 не з`явився, в поданих поясненнях просив розгляд справи провести у відсутність представника, про проведення судового засідання був повідомлений належним чином.
Заінтересована особа – Головне управління Національної гвардії України в судове засідання від 06.04.2026 не з`явився, пояснення подавав та прохав розглядати справу без його участі, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. 
Заінтересована особа – ОСОБА_3 в судове засідання від 06.04.2026 не з`явився, пояснення подавав та прохав розглядати справу без його участі, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. 
Заінтересована особа – ОСОБА_2 в судове засідання від 06.04.2026 не з`явився, пояснення подавав та прохав розглядати справу без його участі, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. 
Заінтересована особа – ОСОБА_4 (від імені ОСОБА_6 ), в судове засідання від 06.04.2026 не з`явився, пояснення подавав та прохав розглядати справу без його участі, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. 
Судом встановлено, що жінка ОСОБА_1 , є громадянкою України, про що в матеріалах справи наявні копії паспорту та ідентифікаційного коду заявниці.
Місцем реєстрації заявниці є адреса: АДРЕСА_1 , про що наявна відмітка в паспорті.
Судом встановлено, що за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20.08.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 , зареєстрований 13 грудня 2008 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 743.
Тобто, судом встановлено, що заявниця в іншому зареєстрованому шлюбі не перебуває.
Чоловік ОСОБА_5 є громадянином України, про що є записи в копії паспорту серії НОМЕР_5 виданий Лисичанським МВ УМВСУ в Луганській області від 17.06.2003 та ідентифікаційного коду (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 31.01.2025 (повторного). Заінтересовані особи по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 .
Місцем реєстрації чоловіка є адреса: АДРЕСА_2 .
Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.06.2022 № 1215-7501089214, від 29.03.2022 № 1215-5000591846 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають місце реєстрації проживання - АДРЕСА_2 , а фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .
Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.09.2014 року шлюб, зареєстрований 05 вересня 2009 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано шлюб (актовий запис № 444 від 05.09.2009р.).
Від першого шлюбу в чоловіка ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , про що надано до суду копії ідентифікаційного коду та свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 06.03.2012.
ОСОБА_6 залучена у справу в якості заінтересованої особи, яку представляє її матір ОСОБА_4 як законний представник. Місцем реєстрації ОСОБА_6 є адреса: АДРЕСА_4 , про що є запис згідно витягу з реєстру територіальної громади, долученого в матеріали справи.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.09.2019 року позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої дитини – ОСОБА_6 та стягнено з нього аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_6 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Заявниця зазначає, що чоловік ОСОБА_5 та вона почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство з 25.11.2015 року у двокімнатній квартирі за адресом: АДРЕСА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя народилась спільна дитина ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 17.05.2017.
Заявниця вказує, що наявність у неї спільної дитини ОСОБА_8 вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у злагоді, вели господарство, виховували дитину.
ОСОБА_8 зареєстрована була за адресом реєстрації матері - АДРЕСА_1 .
Суд бере до уваги, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00052092600 від 30.06.2025 року зазначено, що записами в реєстрі № 1, № 2 внесені виправлення до відомостей актового запису за заявою батька та матері про визнання батьківства та змінено прізвище дитини з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 .
ОСОБА_1 зауважила, що з 19.10.2020 року подружжя почало проживати у приватному будинку разом із дитиною ОСОБА_8 за адресом: АДРЕСА_6 і до моменту загибелі на війні чоловіка ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в матеріалах справи наявна копія договору найму житлового приміщення від 19.10.2020.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, що було затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» Верховною Ради України від 24.02.2022 № 2102-IX»».
Молодший лейтенант ОСОБА_5 зарахований 24.01.2025 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , який відповідно до Указу Президента України від 28.10.2024 № 741/2024 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 24.02.2022 № 29/9/1/3/M-282т-Е прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та призначений на посаду командира 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_3 .
В акті розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 29 травня 2025 року приблизно о 05 годині 20 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_10 ) (форма Н-5) зазначено, що до членів сім`ї належать: цивільна дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_8 , мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 .
У вказаному акті зазначається, що молодший лейтенант ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Новосергіївка Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання під час захисту Батьківщини внаслідок мінометного обстрілу противником – збройними силами російської федерації.
Аналогічні відомості та інформація містяться в акті № 242/25 від 01.07.2025 (форма Н-1) про нещасний випадок (у тому числі поранення) по молодшому лейтенанту ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_11 від 16.06.2025 виходить, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в селі Новосергіївка Покровського району Донецької області.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1935 від 04.06.2025 та довідки про причину смерті до форми 106/о № 1935 зазначено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , причина смерті: вибухова травма внаслідок військових дій.
Згідно постанови № 122 від 10.07.2025 Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (ДУ ТМО МВС України) медичної (військово-лікарської) комісії молодшому лейтенанту ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_5 встановлено діагноз – «Вибухова травма», травма, яка призвела до смерті, та причина смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
За змістом витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 28.11.2025 № 328 вказано, що молодшого лейтенанта ОСОБА_5 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 у зв`язку із загибеллю під час бойових дій під час захисту Батьківщини.
Заявниця вказує, що 14.10.2025 цивільна дружина ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_3 і подала необхідний пакет документів для отримання виплати одноразової грошової допомоги, які підтверджують право заявниці, зокрема копії: паспорту громадянки України, свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про смерть, лікарського свідоцтва про смерть, довідки про реквізити, витягу про несудимість, тощо.
Військовою частиною НОМЕР_3 були передана заява з усіма необхідними документами для отримання одноразової грошової допомоги члену сім`ї загиблого військовослужбовця до ІНФОРМАЦІЯ_7 і відповідно до Головного управління Національної гвардії України, про що вказані заінтересовані особи по справі не заперечували.
Суд прийшов до висновку, що, встановлення факту, про який ОСОБА_1 просить суд, у даному випадку має юридичне значення для отримання нею грошових сум, призначених до виплати в якості одноразової грошової допомоги, бо відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Закону N 2011-XII, п.2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 встановлено право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги жінки (чоловіка), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
19.03.2026 року допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила суду, що чоловік ОСОБА_5 та жінка ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки як подружжя у період з 25.11.2015 року по 29.05.2025 року.
19.03.2026 року допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 підтвердила суду, що чоловік ОСОБА_5 та жінка ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки як подружжя у період з 25.11.2015 року по 29.05.2025 року.
З огляду на це, суд приймає до уваги письмові пояснення допитаних свідків, які долучені в матеріали справи.
Згідно письмових пояснень від 07.10.2025 свідка ОСОБА_12 , повідомлено, що: «… ОСОБА_14 ми познайомилися на роботі десь восени 2012 року. З того часу дружимо. Свого часу ми після роботи відпочивали, в один з таких днів познайомилися з ОСОБА_15 . Ми їхали великою компанією додому на таксі, ОСОБА_15 був водієм. Коли нас усіх відвезли по їх домівках, ОСОБА_16 з ОСОБА_15 розговорилися і почали спілкуватися. Того ж року вже влітку вони разом поїхали відпочивати разом, це був 2016 рік. 
ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_17 , вони вже жили разом. ОСОБА_16 пішла в декрет. Періодично, я з ще однією колегою, ОСОБА_18 , їздили в гості, на той час вони проживали за адресою: АДРЕСА_7 , в двокімнатній квартирі. Того ж часу ОСОБА_15 привів до дому маленьке цуценя, яке назвав ОСОБА_19 , що живе з ними і зараз. 
Ми продовжували спілкування, вони переїхали в приватний будинок, за адресою: АДРЕСА_6 , на свята зустрічалися, їздили один до одного. Спільних фотографій не має навіть нас дівчат, але є фото дітей як у нас вдома, так і у ОСОБА_16 з ОСОБА_15 . На святах у ОСОБА_16 були майже завжди її батьки, мама ОСОБА_20 і тато ОСОБА_21 (вітчим). Ще сестра ОСОБА_22 з донькою. 
Влітку 2022, сім`я ОСОБА_16 приїздила до нас в гості, після чого вони взяли у нас кошеня, яке Маша назвала ОСОБА_23 . З початку приходу ОСОБА_16 на роботу і по цей день ми продовжуємо спілкуватися і приймаємо участь у житті одна одної…».
Згідно письмових пояснень від 07.10.2025 свідка ОСОБА_24 та яка є власницею будинку за адресом: АДРЕСА_6 , вона здала в оренду 19.10.2020 року будинок (згідно договору оренди від 19.10.2020) сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 2 діточок, які й досі мешкають за цією адресою.
Судом встановлено, що дійсно згідно договору найму житлового приміщення від 19.10.2020 заявниця почала проживати у приватному будинку разом із дитиною ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в за адресом: АДРЕСА_6 і до моменту загибелі на війні чоловіка ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У пункті 1.1 вищевказаного Договору міститься інформація про те, що орендодавець ОСОБА_24 надає орендарю ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресом: АДРЕСА_2 , в користування житлове приміщення за адресом: АДРЕСА_6 за відповідну плату.
Згідно п.2.2 договору зазначено, що орендар сплачує усі комунальні платежі та інтернет.
За змістом п.4.1 Договору передбачено, що договір діє з 19.10.2020 по 19.10.2021 року, а у п.4.3 цього Договору вказано, що якщо жодна із сторін не виявила бажання припинити договір, то він діє на тих самих умовах надалі.
Відповідно до п.6.1 Договору зазначено, що цим Договором може бути передбачено спільне проживання у будинку з дружиною ОСОБА_1 , дочкою ОСОБА_8 .
Заявниця зазначила, що відповідно до цього Договору ОСОБА_1 сплачувала послуги за надання інтернету провайдером по цій адресі та оренду резервного обладнання, про що надала до суду в якості доказів: 
- платіжну інструкцію № 9368-3615-9692-8164 від 31.01.2025 «сплата за послуги інтернет та/або ТБ, особистий рахунок № НОМЕР_12 » до ТОВ Макснет Телеком-Південь на суму сто вісімдесят сім грн 50 коп.;
- платіжну інструкцію № 9368-3615-9692-8164 від 31.01.2025 про «оренда обладнання резервного живлення» до ОСОБА_25 , ФОП, на суму шістдесят дві грн 50 коп.;
- платіжну інструкцію № 9359-0509-8720-8955 від 30.10.2024 про «сплата за послуги інтернет та/або ТБ, особистий рахунок № НОМЕР_12 » до ТОВ Макснет Телеком-Південь на суму двісті п`ятдесят грн 00 коп.
- платіжну інструкцію № 9374-2634-0431-0411 від 31.03.2025 про «сплата за послуги інтернет та/або ТБ, особистий рахунок № НОМЕР_12 » до ТОВ СІТ НЕТ на суму сто грн 00 коп.;
- платіжну інструкцію № 371-1750-6277-7575 від 28.02.2025 про «сплата за послуги інтернет та/або ТБ, особистий рахунок № НОМЕР_12 » до ТОВ Макснет Телеком-Південь на суму сто грн 00 коп.;
- платіжну інструкцію № 9362-1478-1109-9577 від 30.11.2024 про «сплата за послуги інтернет та/або ТБ, особистий рахунок № НОМЕР_12 » до ТОВ Макснет Телеком-Південь на суму двісті п`ятдесят грн 00 коп.;
- платіжну інструкцію № 9377-2641-6657-6065 від 30.04.2025 про «сплата за послуги інтернет та/або ТБ, особистий рахунок № НОМЕР_12 » до ТОВ СІТ НЕТ на суму сто п`ятдесят грн 00 коп.
- протокол замовлених послуг і обладнання ТОВ Макснет Телеком-Південь (код ЄДРПОУ: 41003432) від 03.03.2022 з випискою по рахунку з інтернет додатку «Макснет» із зазначенням рахунку НОМЕР_12 і адреси: АДРЕСА_6 .
Згідно декларації № 0001-Т223-К8А0 від 05.04.2024 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу в якій зазначено, що ОСОБА_5 , телефон співпадає з договором оренди від 19.10.2020 – «+380662333734», паспорт вказаний загиблого чоловіка, його ідентифікаційний код, адреса проживання - АДРЕСА_6 , довірена особа – ОСОБА_1 на екстрені випадки, лікар – ОСОБА_26 , КНП «Міська поліклініка № 24» Харківської міської ради.
Суд оцінює дані докази як достовірні та достатні, що підтверджують факт проживання та ведення побуту заявницею із чоловіком ОСОБА_5 .
Заявниця зазначила суду, що в останньої знаходяться оригінали документів загиблого чоловіка ОСОБА_5 , зокрема: атестату, додатку до атестату, ідентифікаційного коду, копії яких вона надала до суду.
Окремо заявниця зауважила, що працювала головним спеціалістом в Управлінні соціального захисту населення, а чоловік ОСОБА_9 деякий працював майстром на станції технічного обслуговування за адресом: 61052, м. Харків, вул. Мала Гончарівська, б.17, що є поблизу від адреси проживання: АДРЕСА_6 .
ОСОБА_9 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 09.08.2016 і мав відповідні види економічної діяльності - 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, приймав участь у публічних закупівлях та вигравав тендери, знімав нежитлове приміщення - офіс для своєї діяльності за адресом: АДРЕСА_8 , а адресу реєстрації ФОП мав: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 надала до суду копію «угоди від 14.03.2017 року про розірвання договору оренди без номеру від 31.08.2016 року» та копію договору № 19/3 від 19.12.2017 (по тендеру на новорічні ялинки) зі специфікацією, видатковою накладною до нього по ФОП ОСОБА_5 разом із випискою про закупівлю «UA-2017-12-19-001212-a», «Придбання ялинки Новорічна каркасна хвоя «Сосна» 9 м, НОМЕР_13 » з офіційного сайту «Prozoro», посилання: ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Суд приймає до уваги копії спільних фотографій сім`ї ОСОБА_27 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 та копії скріншотів переписки з ОСОБА_28 з додатку «Viber» та застосунку «Telegram», які наявні в матеріалах справи з огляду на те, що на них відображено сім`ю заявниці разом з чоловіком ОСОБА_5 .
З огляду на оцінку доказів у сукупності, суд приймає, надані заявницею вищенаведені достовірні, належні та достатні докази, які підтверджують факт, що має юридичне значення для заявниці, а саме проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків.
Суд звертає увагу на тому, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.
За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Новосергіївка Покровського району Донецької області, та жінка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки як подружжя у період з 25.11.2015 року по 29.05.2025 року.
Суд зазначає, що заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_6 , надали до суду письмові пояснення по справі, якими прохали суд розглядати справу без їх участі та не заперечили проти заявлених вимог ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.
Суд приходить до висновку, що спір між заявницею та заінтересованими особами, які у свою чергу є членами сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 , відсутній, бо останні не заявляли про нього в рамках судового провадження, що взято до уваги судом.
Суд підкреслює, що між заявницею та Військовою частиною НОМЕР_3 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки остання не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. 
Вказане узгоджується з позицією та висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 лютого 2024 року у справі N 519/339/23 (61-15687св23), який суд відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при прийнятті рішення.
У таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, чого судом в цій справі не встановлено.
Заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Аргументи Військової частини НОМЕР_3 щодо факту проживання однією сім`єю заявниці та військовослужбовця ОСОБА_5 вищенаведених висновків та мотивів суду не спростовують.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з ч.1 ст.294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
Згідно з ч.2 ст.294 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
Відповідно до ч.4 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду у справі 560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі N 287/167/18-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі N 290/289/22-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Також Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Отже, судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції.
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно п. 3 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. 
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII, дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " від 20.12.1991р. № 2011-XII, у випадках, зазначених у п. п. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII виходить, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Частиною 1 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.
Частиною 6 та 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.
Абзацом 1 пункту 2 абзацом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі – «Постанова») передбачено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
У постанові Верховного Суду по справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) від 20 березня 2023 року, суд зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
У постанові Верховного Суду по справі № 664/1206/19 (провадження № 61-6394св21) від 26 липня 2022 року, суд дійшов до висновку, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Верховний Суд у постанові по справі № 531/295/19 від 08 грудня 2021 року, суд дійшов до висновку вказавши наступне: для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного членів сім`ї та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012р., доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). 
Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У Постанові від 30.05.2024 року у справі № 990/49/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку про те, що (далі - по тексту) як обов`язок із доказування потрібно розуміти закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи, що встановлення факту спільного проживання разом однією сім`єю, про який просить заявниця, породжує юридичні наслідки, його підтвердження необхідне для отримання нею як членом сім`ї загиблого військовослужбовця грошової допомоги, суд дійшов висновку про можливість задоволення вимоги в заяві ОСОБА_1 .
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну "сімейне життя", вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом".
У справі "Джонстон проти Ірландії" (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які заявниця посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 315, 318, 319 ЦПК України , суд –

У Х В А Л И В:
Заяву – задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Новосергіївка Покровського району Донецької області, та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , у період з 25.11.2015 року по 29.05.2025 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Холодногірський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення виготовлене 10.04.26р.

С У Д Д Я       Є. Ольховський