ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1720/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 в адміністративній справі №160/1720/25 (головуючий суддя першої інстанції Юрков Е.О.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якій просить:
- визнати противоправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Дніпровської митниці від 02.01.2025 року №UA11000020251, №UA11000020252.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» - позивач, код ЄДРПОУ 38280966, місце реєстрації: вул. Тернова, буд.3б, місто Дніпро, 49021.
Судом встановлено, що 09.02.2023 між компанією J.K. Cars BV akaClassicMaster, Нідерланди (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» (покупець) укладений зовнішньоекономічний контракт б\н, предметом якого є продаж і купівля транспортного засобу (автомобіля): BMW, Alpina B5, VIN number НОМЕР_1 (п.2. Контракту).
Відповідно до п.3 Контракту вартість товару повинна бути сплачена в повному обсязі не пізніше моменту доставки Продавцем транспортного засобу Покупцеві, якщо не було узгоджено іншої домовленості щодо оплати та доставки. Оплата повинна бути здійснена готівкою в євро або банківськими платежами. Чеки не приймаються через складнощі адміністративних процедур та їх чуттєвості до шахрайства.
Відповідно до п.5 цього Контракту покупець самостійно оглянув автомобіль в Classicmaster та обізнаний, що гарантія відсутня. Договір купівлі-продажу підписаний в Classicmaster, Argon 25, 4751 XC Oud Gastel.
Продавцем J.K. Cars BV akaClassicMaster, Нідерланди, виставлений рахунок № 1 від 09.02.2023 до Контракту від 09.02.2023 на оплату автомобіля ВМW ALPINA B6 VIN НОМЕР_1 на умовах поставки EXW Argon 25, 4751 XC Oud Gastel, Нідерланди, на суму 10000 євро.
15 лютого 2023 року позивачем сплачено компанії J.K. Cars BV akaClassicMaster, Нідерланди, суму 10000,00 євро, про що свідчить платіжний документ – Swift від 15.02.2023 про переказ коштів за контрактом купівлі-продажу автомобіля ВМW від 09.02.2023 року.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 3 статті 345, пункту 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VIІ (зі змінами) на підставі наказу Дніпровської митниці від 25.10.2024 №330, робочою групою в період з 25.11.2024 року по 04.12.2024 року проведено документальну невиїзну перевірку дотримання товариством з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» (код ЄДPПOУ 38280966; адреса: 49021, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Тернова, буд. 3-б) вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні легкового автомобілю «Автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - BMW, модель - ALPINA B5 4.4; номер кузова / VIN- НОМЕР_1 » за митною декларацією від 03.04.2023 №23UA110130006485U0.
Дніпровською митницею було направлено ТОВ «Західна дистрибуційна мережа» письмове повідомлення від 25.10.2024 №7.5-1/19-01/13/6588 "Про проведення документальної невиїзної перевірки" за адресою Дніпровської митниці, а саме: вул. Княгині Oльги, буд. 22, м. Дніпро, 49038.
Під час перевірки було встановлено, що в зоні діяльності Дніпровської митниці за митною декларацією від 03.04.2023 №23UA110130006485U0, що підлягала перевірці, здійснено митне оформлення товару: «Автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - BMW, модель - ALPINA B5, 4.4; номер кузова/VIN - НОМЕР_1 , тип двигуна - бензиновий; робочий об`єм циліндрів - 4398см3; рік виготовлення - 01.01.2005; екологічна норма - не нижче Євро 2; колір - синій», ввезеного на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу від 09.02.2023 №б/н, укладеного між компанією J.K.Cars BV aka Classic Master (Нідерланди) та ТОВ «Західна дистрибуційна мережа».
Одержувачем та особою відповідальною за фінансове врегулювання у митній декларації вказане ТОВ «Західна дистрибуційна мережа» (код ЄДРПОУ 38280966; 49021, Україна, м. Дніпро, вул. Тернова 3-Б).
Фактурна вартість товару - 10 000,00 EUR (за курсом на дату оформлення 397 373,00 грн.). Митна вартість визначена декларантом - 409 294,19 грн.
З метою підтвердження митної вартості під час митного оформлення були надані наступні документи:
- рахунок від 09.02.2023 №1;
- довідка про транспортні витрати;
- висновок експерта з транспортно-товарознавчого дослідження про ідентифікацію транспортного засобу від 21.03.2023 № 63т23;
- висновок експерта від 30.03.2023 № 10455/23-54;
- платіжне доручення від 15.02.2023.
З питань правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів була перевірена митна декларація від 03.04.2023 року №23UA110130006485U0, оформлена в режимі «ІМ40».
Відповідно до граф 12 та 45 вищевказаної зазначеної митної декларації, митна вартість товару: «Автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - BMW, модель - ALPINA B5 4.4; номер кузова / VIN - НОМЕР_1 » склала 409 294,19 грн., яка самостійно визначена декларантом за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України.
У ході перевірки, проведеної голландськими митними органами було перевірено документи, наявні у компанії J.KCars BV aka Classic Master, а саме договір купівлі-продажу, рахунок-фактуру, квитанції та з`ясовано, що автомобіль легковий, марка - BMW модель - ALPINA B5, 4.4; номер кузова/VIN - НОМЕР_1 був проданий ТОВ «Західна дистрибуційна мережа» за ціною 34 500 євро.
Дана інформація підтверджується рахунком - фактурою від 15.02.2023 № 4805, наданим голландською стороною.
Фактурна вартість товару заявлена в митній декларації від 03.04.2023 №23UA110130006485U0 вказана у рахунку від 09.02.2023 №1, наданому до митного оформлення, нижче від фактурної вартості, вказаної у рахунку-фактурі від 15.02.2023 №4805, надісланому зарубіжними митними органами, різниця складає 24 500,00 євро.
Крім того, митними органами Королівства Нідерланди надано інформацію (з її документальним підтвердженням відповідними виписками по банківському рахунку НОМЕР_2 , відкритому на користь J.K.Cars BV aka Classic Master), що рахунок від 15.02.2023 №4805 був оплачений наступними платежами:
- 04.02.2023 - сума 500 євро з рахунку PL15102010420000860205043825 від імені Alika - L Spolka Z Organiczona Opowiedzialnoscia;
- 15.02.2023 - сума 10 000 євро з рахунку UA733071230000026008010127778 від імені ТОВ «Західна дистрибуційна мережа»;
- 16.02.2023 - сума 24 000 євро з рахунку PL15102010420000860205043825 від імені Alika - L Spolka Z Organiczona Opowiedzialnoscia.
У свою чергу під час митного оформлення за митною декларацією від 03.04.2023 №23UA110130006485U0 було надане лише платіжне доручення від 15.02.2023 на суму 10 000,00 євро.
На підставі інформації та документів, наданих митними органами Королівства Нідерланди, було встановлено, що реальна ціна продажу товару «автомобіль легковий, марка - BMW, модель - ALPINA B5 4.4; номер кузова/VIN - НОМЕР_1 » складає 34 500,00 євро, що в перерахунку по курсу на день митного оформлення за митною декларацією від 03.04.2023 № 23UA110130006485U0 дорівнює 1 370 936,85 грн.
За результатами перевірки складено Акт про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ за № 0048/24/7.5 19/0038280966 від 11.12.2024 року, в якому встановлено порушення вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні легкового автомобілю «автомобіль легковий, марка - BMW, модель - ALPINA В5 4.4; номер кузова/VIN - НОМЕР_1 » за митною декларацією від 03.04.2023 № 23UA110130006485UO встановлено порушення ТОВ «Західна дистрибуційна мережа»:
вимоги пункту 2 частини 2 статті 52, частини 4 статті 58, пункту 2 частини 3 статті 75 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією 03.04.2023 № UA 110130/2023/006485 у розмірі 97 356,38 грн.
вимоги пункту 2 частини 2 статті 52, частини 4 статті 58, пункту 2 частини 3 статті 75 Митного кодексу України та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митною декларацією від 03.04.2023 № 23UA110130006485UO у розмірі 214 184,04 грн.
Сума занижених податкових зобов`язань у розмірі 311 540,42 грн., у тому числі ввізне мито 97 356,38 грн. та податок на додану вартість 214 184,04 грн., визначена контролюючим органом на підставі підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПКУ, згідно з частиною 2 статті 293, частиною 1 статті 298 МКУ та підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПКУ, повинна бути сплачена платником податків до Державного бюджету України.
У подальшому Дніпровська митниця прийняла та надіслала на адресу товариства податкові повідомлення-рішення від 02.01.2025 року №UA11000020251, №UA11000020252 якими було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму 214 184,04 грн. за основним платежем та за штрафними санкціями в сумі 53546,01 грн. та збільшено суму грошового зобов`язання з ввізного мита у розмірі 97 356,38 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна дистрибуційна мережа» вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, податкові повідомлення-рішення Дніпровської митниці від 02.01.2025 року №UA11000020251, №UA11000020252, оскільки подані митному органу документи містили достатню інформацію щодо митної вартості товару та не мали будь-яких розбіжностей, а наведені відповідачем доводи не спростовують правильності визначення позивачем митної вартості отриманого ним товару за ціною договору, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з приписами частини 2, 3 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Відповідно до частини 4 статті 52 МК України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина 2 статті 53 МК України визначає, що документами, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За приписами частини 5, 6 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Як встановлено частиною 1-3 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За приписами частини 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Стаття 57 МК України визначає методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту
Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно із приписами ч. 1, 2 ст. 382 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.
Законом України Про зовнішньоекономічну діяльність №959-XII від 16.04.1991 передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Митного кодексу України (надалі МК України) і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості з точки зору її повноти і прав (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Згідно з статтею VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені Митним кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.
При цьому, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів ( ч.1 ст.58 Митного кодексу України).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Верховний Суд у постанові від 14 травня 2019 року (справа №820/2474/16) та у постановах від 31.03.2015р. (справа №21-127а15) та 02.06.2015р. (справа №21-498а15) Верховний Суд України, зазначено, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК Верховний Суд зробив у ряді постанов від 27.03.2020р. у справі №540/2605/18, від 06.05.2020р. у справі №140/1713/19, від 25.11.2020р. у справі №1.380.2019.001657, від 26.06.2018р. у справі № 814/1996/15, від 19.06.2018р. у справі № 826/6346/16, від 24 грудня 2020 року у справі № 804/562/16, від 20.03.2020р. у справі №480/4423/18, від 17.01.2022р. у справі №520/2000/19, від 09 вересня 2022 року у справі № 820/2004/17, від 02 червня 2022 року у справі № 460/ 2674/20, від 15 серпня 2024 року у справі № 820/4484/18.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Отже, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем до митної декларації додатково надано підтверджуючи документи, для митного оформлення товару відповідно до частини 2 статті 53 МК, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості товару.
Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні числові дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
З оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вбачається, що підставою для їх прийняття стало виявлення розбіжностей в наданих до митного оформлення документах на підтвердження заявленої митної вартості та відсутність в них всіх відомостей, що підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, жоден з пред`явлених позивачем документів не містить розбіжностей, які б могли вплинути на митну вартість товару або ознак підробки документів, що б могли надати митному органу підстави висновку про невірне визначення позивачем митної вартості. У жодному з документів, що подав позивач, не було розбіжностей щодо показника вартості товару.
Відповідач у своєму рішенні посилався на те, що вартість завленого товару за даною поставкою в миній делкрації значно знижена на відміну від реальної вартості, а тому наданий платіжний документ не береться до уваги, стосовно цього колегія суддів зазначає.
У постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 Верховний Суд звернув увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Як вірно зазначено судом першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено.
Таким чином, на вимогу законодавства декларант має підтвердити оплату товару, що декларується, якщо оплата вже відбулась.
У митній декларації зазначена загальна вартість товару, що декларувався 10 000 євро.
Отже, декларант мав надати документ, що підтверджує оплату 10 000 євро.
Відповідно до SWIFT від 15.02.2023 позивачем було сплачено 10 000 євро.
Відтак, на дату складання декларації декларант підтвердив належним чином оплату товару, що декларувався, в повній мірі.
Колегія суддів зазначає, що Підставою для витребування додаткових документів не може бути наявні недоліки (описок, помилок, тощо), як такі, а наявність саме недоліків, які впливають на правильність визначення митної вартості товару.
Як зазначає сам відповідач та встановив суду, оцінюючи поданий платіжний документ, фактично наявні недоліки (описки, помилки, тощо), які не впливають на правильність визначення митної вартості товару.
Щодо посилання на не підтвердження транспортних витрат, як вірно зазначено судом першої інстанції, подана декларантом митному органу заява від 20.03.2023 року про транспортні витрати в сукупності з іншими, зазначеними вище документами, які були подані митному органу 07.06.2023 в порядку частини 8 статті 55 Митного кодексу України, є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. 
Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Також суд зауважує, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей тощо) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для автоматичного висновку про недостовірність усієї інформації, що ними відображена, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару. При цьому суди врахували, що за змістом контракту та інвойсу, які в силу положень частини другої статті 53 МК України є основними документами, що підтверджують митну вартість товару, визначено однакові умови поставки, а відповідачем, своєю чергою, не доведено, що виявлені ним недоліки змісту пакувальних листів вплинули чи могли вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 520/11059/2020.
Отже, в ході судового розгляду встановлено, що декларантом під час проходження процедури митного оформлення товарів надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим статтею 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.
Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.
Таким чинному, зважаючи на встановлені на підставі оцінки доказів, яка відповідає нормам статті 90 КАС, обставини у справі щодо переліку та змісту документів, які позивач надав для митного оформлення, висновок суду першої інстанцій, що подані декларантом позивача разом з митними деклараціями документи були достатніми для підтвердження задекларованої митної вартості за основним методом (за ціною контракту), а наведена в них інформація щодо митної вартості та її складових не містила розбіжностей і в сукупності не викликали сумнів щодо достовірності наданої інформації про ціну товару та інші складові митної вартості, відповідає обставинам у справі.
Водночас, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.
Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивачем під час митного оформлення було надано всі документи, передбачені ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення за ціною договору, та необґрунтованість висновку митного органу щодо наявності розбіжностей в поданих документах .
Стосовно листа Королівства Нідерландів №NL23DZF00871282WZ, колегія суддів вказує, що його безпідставність вже була встановлена під час розгляду справи №160/18873/23, де рішення суду набрало законної сили. 
Також було правильно встановлено, що Постановою судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року в справі №203/6739/23 ОСОБА_1 визнано невинуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.
А тому в цій частині суд першої інстанції правильно висновував про те, що згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Суд під час прийняття рішення по справі враховує обставини встановлені у постанові суду від 22 квітня 2024 року в справі №203/6739/23 та від 27 листопада 2023 року у справі №160/18873/23, оскільки вони стосуються один і тих самих фактичних обставин справи та спростовують доводи Дніпровської митниці.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких підстав, суд вважає, що відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірних рішень.
З урахуванням вищевикладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 в адміністративній справі №160/1720/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 в адміністративній справі №160/1720/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко