Справа № 307/3378/25
Провадження № 2/307/1178/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року          м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Бряник М.М.,
секретар судового засідання - Скирчук В.Й.,
за участю представників позивача, адвокатів - Срібний В.А., Якименко М.М.,
представника відповідача, адвоката - Ковач І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту нецільового витрачання аліментів та внесення аліментів на особистий рахунок дитини,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту нецільового витрачання аліментів та внесення аліментів на особистий рахунок дитини.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що разом з відповідачкою мають спільну малолітню дитину, доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка починаючи з березня 2022 року, безперервно проживає разом з ним.
Присуджені згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у справі №303/1556/17 до стягнення з нього на користь відповідачки - ОСОБА_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісяно, на утримання їх малолітньої доньки, продовжуються стягуватися з нього і на даний час. 
За часу спільного проживання дитини разом з ним, тобто з березня 2022 року по час предявлення позову до суду, на користь відповідачки він сплатив аліментів в загальній сумі 65 000 гривень та вказані кошти не були використані відповідачкою на потреби дитини. 
З приводу нецільового використання відповідачкою вказаної суми аліментів, він 29 серпня 2024 року звернувся з письмовою претензією до ОСОБА_2 . В претензії просив: ?надати докази цільового витрачання аліментів, сплачених ОСОБА_1 у загальному розмірі 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн. за період з березня 2022 року по дату пред?явлення претензії або ж повернути йому вказану суму коштів, перерахувавши 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн. на банківську картку їх доньки ОСОБА_3 . Також, посилаючись на рівність обов?язків матері та батька щодо утримання дитини, просив надати йому докази здійснення ОСОБА_2 утримання нею їх спільної доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з березня 2022 року по дату пред?явлення цієї претензії на загальну суму 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн., що витрачені (понесені) ОСОБА_2 з її особистих (власних) коштів, а не із сплачених ОСОБА_1 аліментів. 
Відповіді на вказану претензію, відповідачка не надала. 
З цих підстав, він 29 серпня 2024 року у порядку статті 186 СК України звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою щодо проведення перевірки цільового витрачання наведеної суми аліментів, відповідачкою. 
За результатами проведеної перевірки, виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 14 жовтня 2024 року, складено висновок зі змісту якого вбачається, що «одержувачем аліментів надано велику кількість чеків та квитанцій на підтвердження цільового використання аліментів у період до липня 2023 року, а також виписку про надходження на картку, де станом на 09.10.2024 року знаходиться 30 648 грн. 03 коп., які вона планує витратити на потреби дитини після її повернення від батька. У висновку також зазначено, що бесіда з дитиною щодо вказаного питання не проводилася, оскільки з липня 2023 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає разом з батьком в місті Мукачево.
Посилаючись на обставини викладені у висновку вказує, що отримання аліментів матір?ю та накопичення їх на картковому рахунку і не витрачання аліментів на поточні потреби дитини суперечить цільовому призначенню аліментів, а тому просить вирішити долю коштів - аліментів у розмірі 65 000 грн., які є власністю дитини. Стверджує, що утримуючи кошти, мати дитини діє недобросовісно, що суперечить найкращим інтересам їх доньки.
За його заявою, на ім`я їх спільної з відповідачкою дитини, в АТ «Державний ощадний банк України» було оформлено банківську платіжну картку, а тому просить суд встановити факт нецільового витрачання матір?ю дитини аліментів, сплачених на її користь ОСОБА_1 на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з березня 2022 року по день звернення суду з цим позовом.
Зобов?язати ОСОБА_2 протягом одного місяця з моменту набрання судовим рішенням у цій справі законної сили внести 100% частини аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 65 000 (шістдесят п?ять тисяч) грн. 00 коп., сплачених ОСОБА_1 , згідно із постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у справі №303/1556/17 за період починаючи з березня 2022 року по день подачі цього позову до суду та витрачених ОСОБА_2 за нецільовим призначенням, на відкритий батьком особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
У разі невнесення ОСОБА_2 100% частини аліментів в сумі 65 000 (шістдесят п?ять тисяч) грн. 00 коп. на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом одного місяця з моменту набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 65 000 (шістдесят п?ять тисяч) грн. 00 коп., сплачені ОСОБА_1 , згідно із постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у справі №303/1556/17 за період починаючи з березня 2022 року по день подачі цього позову до суду та витрачені ОСОБА_2 за нецільовим призначенням, перерахувавши вказану суму коштів на відкритий батьком особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Також, враховуючи, що він і надалі має сплачувати присуджені аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить суд встановити йому з моменту набранням судовим рішенням у цій справі законної сили обов?язок вносити 100% частини аліментів згідно із постановою Закарпатського апеляційного суду 6 червня 2019 року у справі №303/1556/17 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відкритий батьком особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України до моменту, визначеного законом або відповідним судовим рішенням.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі судові витрати у зв`язку з розглядом цієї справи.
Також, у позовній заяві ставить запитання до відповідачки, у якому просить надати відповідь на наступне запитання: «Чи проживає/перебуває малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з березня 2022 року по сьогоднішній день разом зі своєю матір?ю ОСОБА_2 ? Якщо так, то надати щодо цього відповідні докази».
29.10.2025 року представником відповідачки ОСОБА_2 , адвокатом Ковач І.В. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує на те, що позивач діючи в супереч інтересам дитини, у березні 2022 року викрав Поліну та всупереч постанови Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у справі №303/1556/17 переховує її від матері по теперішній час. Також, звертає увагу на те, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2023 року у справі №303/5830/22 зазначено: відібрати дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 та повернути матері ОСОБА_2 за місцем її проживання. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 16.01.2024 р. дане рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного суду від 08.04.2024р. у справі №303/5830/22 було відкрито касаційне провадження по даній справі (№303/5830/22) та ухвалою цього ж суду від 22.04.2024 зупинено виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 16 січня 2024 року до закінчення касаційного провадження у справі (№303/5830/22)».
Заперечуючи факт нецільового витрачання аліментів, посилаючись на положення ч. 2 ст. 179 СК України стверджує, що кошти на поточні та майбутні потреби можуть накопичуватись на рахунку дитини, якщо в майбутньому належним способом забезпечуватимуться її потреби та виключно в забезпечення необхідного для дитини, особливо коли йдеться про великі витрати (освіта, лікування, придбання житла тощо). Наявна сума в розмірі 30648.03 грн. на рахунку, як згадано у Висновку органу опіки була накопичена на конкретну велику потребу дитини і її збереження не є нецільовим витрачанням, а є відтермінованим витрачанням в інтересах дитини. Вважає, що позивач не надав доказів нецільового використання відповідачкою аліментів, що підтверджує цільовий статус коштів.
Надаючи відповідь на поставлене позивачем запитання, представник відповідачки вказує, що у березні 2022 року ОСОБА_1 всупереч рішенню суду, забрав у ОСОБА_2 дочку і свавільно утримує у себе по сьогоднішній день. Просить звернути увагу суду на цинізм поставленого запитання, оскільки позивач знає, що дитина перебуває з ним.
Зазначає, що саме на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. В цих правовідносинах платник аліментів має покладатися лише на належне виконання своїх функцій органом опіки та піклування, його добросовісність та фаховість, оскільки інші докази витрачання коштів одержувачем не є належними доказами в таких правовідносинах.
З огляду на все вище викладене, представник відповідачки, просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю.
03.11.2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якому вказує, що беззаперечні докази з матеріалів справи свідчать проти тверджень представника відповідачки, що викладені у відзиві. Посилаючись на акт оцінки потреб сім?ї (початок 23.09.2022 року, завершення: 03.10.2022 року), акт обстеження умов проживання дитини від 02 травня 2025 року та висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 14 жовтня 2024 року вказує, що неповнолітня донька постійно проживає з батьком, який повністю забезпечує її утримання. На його думку, цей факт означає, що всі поточні витрати дитини бере на себе позивач, а відповідачка, отримуючи аліменти, фактично не використовувала їх на потреби дитини. Наявні обставини справи, зокрема, постійне проживання дитини з позивачем, свідчать про те, що відповідачка, незважаючи на регулярні надходження аліментів, не використовувала їх на утримання дитини. Навпаки, блокування цих коштів позбавляє дитину можливості отримати належну підтримку. Кошти у розмірі 30 648,03 грн були накопичені «на конкретну велику потребу дитини». Проте, жодного підтвердження цій заяві стороною відповідача не надано та взагалі не зазначено на яку саме «конкретну велику потребу дитини» були накопичені аліменти. Висновок органу опіки від 14 жовтня 2024 року лише констатує наявність коштів (аліментів), які отримала відповідачка, а не їх витрачання за цільовим призначенням. Накопичення аліментів не відповідає їхньому цільовому призначенню та не свідчить про виконання обов?язку матері, як отримувача аліментів, з належного утримання дитини. Відповідачка фактично не бере участі у вихованні та забезпеченні дитини з березня 2022 року та відсутність будь-яких доказів її фінансової участі в утриманні доньки підтверджує нецільове використання аліментів. Аліменти є власністю дитини, і саме в інтересах дитини позивач звернувся до суду, оскільки отримувач аліментів (мати) не забезпечує реального використання цих коштів на потреби дитини. Факт викрадення дитини батьком, заперечує. 
На підставі вищевикладеного, просить відхилити доводи та аргументи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву та задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.09.2025 року задоволено клопотання представника позивача, адвоката Срібного В.А. про проведення судового засідання за його участі в режимі відеоконференцзв`язку. 
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 4.11.2025 року задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Ковач І.В. про проведення судового засідання за його участі в режимі відеоконференцзв`язку. 
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача, адвоката Якименка М.М. про проведення судового засідання за його участі в режимі відеоконференцзв`язку. 
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.01.2026 року задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Ковач І.В. про проведення судового засідання за його участі в режимі відеоконференцзв`язку. 
Постановленою у судовому засіданні 04.02.2026 ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області, задоволено клопотання представника позивача, адвоката Срібного В.А. про поновлення строку подання доказів та долучення до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 10.12.2025 у цивільній справі №303/5830/22 про відібрання дитини. У задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Ковач І.В. про відкладення судового засідання відмовлено. 
Позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. 
Представники позивача, адвокати Срібний В.А. та Якименко М.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили позов задовольнити повністю, виходячи з поданих доказів.
Відповідачка будучи, відповідно до положень п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами №R067071549868, в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суду не повідомила. 
Представник відповідачки, адвокат Ковач І.В. в судовому засіданні просив у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 
Розглядаючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та норма матеріального та процесуального права. 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до положень зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно зі ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За приписами ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Згідно із ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому, платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини. Нецільове використання одержувачем аліментів може мати наслідком зміни їх одержувача або зменшення розміру.
Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 № 1713.
Так, відповідно до пунктів 2-6 порядку, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.
Згідно з пунктом 17 порядку, у разі виявлення за результатами проведеного інспекційного відвідування ознак, що можуть свідчити про нецільове витрачання аліментів, платник аліментів відповідно до ст. 186 СК України має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Отже, саме на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як за власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Таким чином, в таких правовідносинах платник аліментів має покладатися лише на належне виконання своїх функцій органом опіки та піклування, його добросовісність та фаховість, оскільки інші докази витрачання коштів отримувачем не є належними доказами в таких правовідносинах.
Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 у справі №711/11054/17 (провадження № 61-42009св18), від 02.02.2021 у справі № 751/1396/19 (провадження № 61-18643св19).
Позивач будучи відповідно до постанови Закарпатського апеляційного суду від 6.06.2019 платником аліментів, присуджених до стягнення з нього на користь відповідачки на утримання їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , предявивши до відповідачки позов про встановлення факту нецільового витрачання аліментів, таким правом скористався. 
Відтак враховуючи предмет позову, фактами обставинами, які підлягали доведенню в справі є встановлення обставин, щодо сплати позивачем аліментів та доведення обставин щодо їх нецільового використання отримувачем цих аліментів у період з березня 2022 по день звернення до суду з даним позовом, тягар доведення яких, лежить на позивачу. 
На стороні відповідачки, яка заперечує позов, лежить тягар доказування зворотного, а саме спростування позиції позивача щодо нецільового використання отриманих на утримання дитини у вказаний період аліментів у розмірі 65000 тисяч гривень та доведення обставин їх цьолового витрачання. 
Відповідні факти і обставини є предметом доказування (ч.2 ст. 77 УПК України) в даній справі.
Під час розгляду справи представник відповідачки, адвокат Ковач І.В. визнав факт проживання спільної дитини сторін, доньки ОСОБА_3 разом з батьком у період починаючи з березня 2022 по день звернення до суду з даним позовом, а відтак в силу положень ч.1 ст. 82 ЦПК України такі не підлягають доказуванню. 
Разом з цим, під час рогляду справи встановлено наявність у провадженні судів цивільних справ, у межах яких між сторонами вирішуються спори щодо:
- припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнення аліментів за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (Справа №303/5647/25), розгляд у якій призначено у Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області; 
- визначення місця проживання дитини за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: служба у справах дітей Мукачівської міської ради Закарпатської області, служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, малолітня ОСОБА_3 , про визначення місця проживання дитини, (Справа №307/683/22), розгляд у якій призначено у Тячівському районному суді Закарпатської області;
- відібрання дитини за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівського міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради (Справа 303/5830/22), розгляд у якій призначено у Закарпатському апеляційному суд.
Також встановлено наявність судового рішення, яке набрало законної сили, а саме: 
Постанови Закарпатського апеляційного суду від 19.06.2019 у цивільній справі, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області і Виконавчий комітет Ужгородської міської ради Закарпатської області як органи опіки та піклування, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, яку залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року. 
Вказаною постановою Закарпатського апеляційного суду, первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задоволено частково. Визначено місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) грн., але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено (Справа № 303/1556/17-ц) (а.с.15-21).
У межах даної справи, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вказану ухвалу оскаржено до Закарпатського апеляційного суду.
Таким чином, з огляду на предмет даного спору, а також наявності судового рішення, яке набрало законної сили і обставин встановлених судом у межах розгляду цієї справи, які мають преюдиційне значення та доказуванню не підлягають, а також перебуванні у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області та Закарпатського апеляційного суду цивільних справ, у межах яких судами вирішуються наведені між сторонами спори, суд не вдається до надання оцінки під час розгляду даної справи обставинам, щодо порядку визначення місця проживання дитини одним з батьків, наявності або ж відсутності ознак зловживання одним з них правами щодо виховання дитини, порядку та способу стягнення аліментів на утримання дитини, а також наявності підстав для припинення їх стягнення з батька. 
З цих підстав, виходячи з предмета спору та з метою недопущення порушення принципу правової визначеності та стабільності судових рішень, суд передусім вважав за необхідне зосередитися саме на встановленні та з`ясуванні обставин, щодо цільового використання відповідачкою отриманих аліментів і розмірі 65000 грн. у період з 22 березня 2022 по день звернення до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку, доводам представників сторін, що має безпосереднє значення для правильного вирішення спору, суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками в свідоцтві про народження дитини значаться сторони (а.с.14).
На підставі постанови Закарпатського апеляційного суду у справі №303/1556/17 від 06 червня 2019 року з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) грн., але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.15-21).
13 серпня 2019 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 (а.с.22-23).
Згідно постанови державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Лешко В.О. від 23.09.2019 у виконавчому провадженні НОМЕР_5, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 (а.с.24-25).
На підтвердження виконання рішення суду про стягнення аліментів, позивачем додано ряд платіжних доручень про перерахування грошових коштів.
Так, згідно платіжного доручення №936 від 09.02.2022 на суму 2000 грн., № 943 від 25.03.2022 на суму 2000 грн., №38 від 19.04.2022 на суму 2000 грн., №63 від 17.05.2022 на суму 2000 грн., №83 від 07.06.2022 на суму 2000 грн., №99 від 14.07.2022 на суму 2000 грн, №138 від 30.08.2022 на суму 2000 грн., №167 від 23.09.2022 на суму 2000, №296 від 04.04.2023 на суму 300 грн, №297 від 10.04.2023 на суму 500 грн., №300 від 12.04.2023 на суму 3000 грн., №303 від 19.04.2023 на суму 1000 грн., №310 від 28.04.2023 на суму 500 грн., №314 від 03.05.2023 на суму 450 грн., №316 від 04.05.2023 на суму 300 грн., №320 від 08.05.2023 на суму 400 грн., №328 від 11.05.2023 на суму 500 грн., №329 від 15.05.2023 на суму 1000 грн., №333 від 17.05.2023 на суму 1000 грн., №338 від 19.05.2023 на суму 950 грн., №342 від 23.05.2023 на суму 800 грн., №341 від 23.05.2023 на суму 1500 грн., №343 від 24.05.2023 на суму 1100 грн., №344 від 25.05.2023 на суму 1000 грн., №346 від 26.05.2023 на суму 1700 грн. та №ПН3875186 від 29.08.2024 на суму 33000 грн., всього на загальну суму 50100 гривень. (а.с.52-82).
Позивач стверджуючи про нецільове використання аліментів відповідачкою, посилається на те, що сплачені ним кошти не використовуються на потреби дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на те, що у період з березня 2022 року дитина проживає разом з ним.
Як вбачається з адресованої відповідачці претензії від 29.08.2024 ОСОБА_1 , з метою перевірки цільового використання відповідачкою сплачених ним грошових коштів, 29 серпня 2024 року просив: ?надати докази цільового витрачання аліментів, сплачених ним у загальному розмірі 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн. за період з березня 2022 року по дату пред?явлення претензії або ж повернути йому вказану суму коштів, перерахувавши 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн. на банківську картку їх доньки ОСОБА_3 . Також, посилаючись на рівність обов?язків матері та батька щодо утримання дитини, просив надати йому докази здійснення ОСОБА_2 утримання нею їх спільної доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з березня 2022 року по дату пред?явлення цієї претензії на загальну суму 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн., що витрачені (понесені) ОСОБА_2 з її особистих (власних) коштів, а не із сплачених ОСОБА_1 аліментів. (а.с. 56-87).
Як вбачається з листа Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.10.2024 за №923/17/01-19, цього ж дня - 29.08.2024 на адресу Центру надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 подав заяву щодо перевірки цільового використання відповідачкою сплачених ним аліментів, яка надійшла до виконкому 5.09.2024 (а.с. 83). 
Відповідно до пунктів 8 - 14 Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 15 листопада 2018 року № 1713, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за № 102/33073, в ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину. У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо. Під час проведення інспекційного відвідування звертається увага на зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку (хворобливий вигляд, невідповідність ваги та зросту віку дитини, занедбаність, відсутність продуктів харчування тощо). У разі якщо дитина досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку, проводиться бесіда з дитиною з метою з`ясування рівня задоволення її індивідуальних потреб, зокрема у харчуванні, забезпеченні необхідним одягом, іншими речами та засобами, необхідними для її належного догляду та розвитку. Чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. Протягом п`яти робочих днів після проведення інспекційного відвідування складається висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину за формою згідно із додатком до цього Порядку.
За результатами розгляду заяви батька дитини та інспекційного відвідування, надано висновок щодо цільового використання аліментів дитини, який 14.10.2024 затверджено керівником служби у справах дітей (а.с.84-85).
Зі змісту цього висновку вбачається, що під час інспекційного відвідування 10.10.2024 було встановлено, що «одержувачем аліментів забезпечує базові індивідуальні потреби дитини. Зокрема для дитини забезпечено спальне місце, місце для навчання, необхідне харчування, взуття відповідно до сезону, іграшки та інші засоби розвитку для дитини відповідного віку. З цього висновку також вбачається, що не дивлячись на те, що документальне підтвердження цільового використання коштів надається за бажанням одержувача аліментів, відповідачка надала велику кількість чеків та квитанцій підтверджуючих цільове використання аліментів у період до липня 2023 року. Також надала виписку про надходження на картку коштів, де станом на 9.10.2024 знаходяться 30648,03 грн., які вона планує витратити на потреби дитини після її повернення від батька. У висновку також зазначено, що бесіда з дитиною щодо вказаного питання не проводилася, оскільки з липня 2023 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає разом з батьком в місті Мукачево.
В судовому засіданні встановлено факт невідповідності дати, з якої дитина припинила проживання разом з матір`ю та почала проживати з батьком. Так, у висновку зазначено, що цей період проживання починається з липня 2023 в той час, як обвидві сторони та матеріали справи підтверджували, що початком цього періоду, є березень 2022. Доказів, які б спростовували решту викладених у цьому висновку обставин, сторонами не надано. 
Таким, чином суд приходить до висновку, що відповідачкою виконано тягар доведення щодо підтвердження цільового використання аліментів на утримання дитини. При цьому доказів, які б спростовували ці обставини, позивачем суду, не надано.
Доводи щодо нецільового використання аліментів відповідачкою, з посиланням лише на факт проживання дитини у певний період часу разоми з батьком, не можуть бути самостійною підставою для визнання факту нецільового використання аліментів, за умов надання стягувачем відповідних підтверджуючих документів. 
Крім цього, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд звертає увагу, що позивачем заявлено конкретний період нецільового використання аліментів, а саме з березня 2022 по день звернення до суду - вересень 2025. Відтак, питання щодо відсутності підстав для нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, підлягає вирішенню у межах заявленого позивачем позову про припинення стягнення аліментів, який на час розгляду цієї справи перебуває у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (Справа №303/5647/25).
Суд також констатує, що доводи позивача про невідповідність цільовому використанню аліментів - коштів у розмірі 30648,03 грн., що акумульовані відповідачкою на рахунку, які згідно висновку від 14.10.2024 ОСОБА_2 планує витратити на потреби дитини, після її повернення від батька згідно рішення суду у справі №303/5830/22, яке набрало законної сили 16.01.2024, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. 
З виписки по рахунку АТ КБ «Приват Банк» від 19.09.2025 року видно, що на рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 наявні кошти в розмірі 30 191,41 гривень (а.с.160).
Згідно акту оцінки потреб сім`ї №625 від 22.09.2022 року проведеного Службою у Справах дітей Мукачівської міської ради у період з 23.09.2022 по 03.10.2022 за місцем проживання батька та дитини вбачається, що попри належність виконання батьком дитини свого обов`язку, щодо матеріального забезпечення та виховання, також встановлено наявність факторів, які негативно впливають на дитину та такими факторами є відсутність спілкування дитини з мамою. 
Відповідно до отриманої зі слів батька ОСОБА_5 інформації, донька любить обох батьків, його поважає, а маму швидше боїться, але тягнеться до неї, сумує, як довго її не бачить, бо дитині треба увагу і тата, і мами. Зі слів матері, ОСОБА_2 зазначено, що в суботу 05 березня 2022 року у супроводі поліцейських прийшовши згідно графіку побачень з дитиною, погрожуючи, якщо не дозволю забрати доньку, то поліція закриє у відділку, забрав її, мав привезти додому ОСОБА_3 у неділю ввечері, але так і не зробив цього. Припинив всі контакти, навіть зателефонувати доньці не може, бо заблоковано всі контакти. За спостереженням та в ході роботи з`ясовано, що ОСОБА_3 з березня 2022 року проживає з батьком, у них наявний тісний емоційний зв`язок, батько дбає про доньку, але не хоче її повертати, переконаний, що ОСОБА_3 буде краще з ним. Не розуміє, що разом з тим, для доньки важлива мама, її наявність у житті ОСОБА_3 . Наразі батько відмовляється повертати дитину матері, згідно рішення суду, а також проти їх спілкування (а.с.26-51).
З висновку оцінки потреб сім`ї №61 ОСОБА_1 виданого КУ ЦНСП Мукачівської міської ради видно, що за результатами оцінювання потреб сім`ї з`ясовано, що наявний спір між батьком - ОСОБА_1 та матір`ю - ОСОБА_2 щодо місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку батько з 05.03.2022 року не повернув матері за постійним місцем проживання. Справа знаходиться на розгляді у Мукачівському міськрайонному суді за позовом матері про відібрання дитини. Потреби дитини задовольняються не у повній мірі, батько перешкоджає у спілкуванні ОСОБА_3 з матір`ю, а також не забезпечує потреби дитини у здобутті освіти (навчальний заклад з 01.09.2022 року не відвідує). Наявні проблеми та обставини певною мірою порушують нормальну життєдіяльність ОСОБА_3 (а.с.52-54). 
З акту обстеження умов проживання складеним начальником служби у справах дітей Мукачівської міської ради від 02.05.2025 року, з метою підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 вбачається, що між батьком та ОСОБА_3 існують добрі родинні стосунки, більшу частину свого життя дівчинка проживає разом з батьком та перебуває на його одноосібному утриманні (а.с.55-56).
Згідно талонів-повідомлення №1477 від 17.04.2022 року, №3626 від 05.04.2022 року , №4284 від 04.04.2022 року, №1931 від 09.02.2022 року ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів з приводу того, що її колишній співмешканець ОСОБА_1 не виконує рішення суду, а саме не повертає заявниці їх спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , яку він забрав ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце перебування дитини заявниці не відомо (а.с.180).
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
З аналізу встановлених службою у справах дітей обставин, можна дійти висновку, що і сама поведінка батька, певною мірою зумовила для відповідачки обставини, щодо необхідності та доцільності накопичення на рахунку отримуваних нею, згідно рішення суду аліментів на утримання дитини. З цих підстав, надані відповідачкою, під час інспекційного відвідування 10.10.2024 пояснення, відповідають фактичним обставинам справи, та доводять відсутність підстав для висновку щодо нецільового використання нею, цієї частини коштів. 
Суд, констатує, що збереження аліментів на рахунку, не утворює факту їх нецільового використання, якщо ці кошти витрачаються на потреби дитини згодом, зокрема на навчання, тощо. Однак, якщо кошти накопичуються, а дитина не забезпечена найнеобхіднішим (одяг, харчування, лікування), органи опіки та піклування можуть визнати це нецільовим використанням. Висновку, щодо такого нецільового використання аліментів, позивачем суду не надано.
Щодо позовних вимог, про встановлення позивачу обов`язку вносити 100 % частини аліментів згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 6.06.2019 на утримання дитини на відкритий ним особистий рахунок дитини (а.с. 89-92, 160) до моменту, визначено законом або відповідним судовим рішенням, така вимога також не підлягає до задоволення, оскільки задоволення такої, призведе до фактичної зміни стягувача за наведеним судовим рішенням, оскільки обмежить доступ відповідачки до цих коштів. Як зазначено вище, оцінка щодо відсутності підстав для продовження стягнення аліментів з батька дитини, є предметом розгляду іншої цивільної справи, яка знаходиться на розгляді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. 
Таким чином, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт нецільового використання коштів відповідачкою, а тому у задоволенні позову, слід відмовити повністю. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.
Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.
Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
При розгляді вказаної цивільної справи, представниками сторін зазначено, що підтвердження судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 141, 150, 155, 179, 186 СК України та ст. ст. 4, 12, 13, 264, 141, 251-265, 293 ЦПК України, Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 15 листопада 2018 року № 1713, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за № 102/33073, суд 

У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту нецільового витрачання аліментів та внесення аліментів на особистий рахунок дитини - відмовити повністю.
Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати, слід покласти на позивача ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Дата складення повного судового рішення - 13 лютого 2026 року.

Головуючий    М.М. Бряник