ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2026 року	м. Ужгород	№ 260/9557/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області, в якому просить: 1) визнати протиправною відмову Виноградівської міської ради Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року № 02.1-24/49 у наданні публічної інформації ОСОБА_1 запитувану у запиті від 15 жовтня 2025 року; 2) зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області у разі відсутності запитуваної ОСОБА_1 у запиті від 15 жовтня 2025 року публічної інформації - створити таку публічну інформацію; 3) зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 15 жовтня 2025 року щодо доступу до публічної інформації та надати запитувану публічну інформацію.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2025 року він звернувся до Виноградівської міської ради Закарпатської області із запитом щодо доступу до публічної інформації, за результатами розгляду якого відповідач протиправно відмовив у її надані. Така відмова аргументована тим, що запитувана інформація не є публічною. Вважає, що відповідач має володіти запитуваною інформацією, така має бути задокументованою та створеною, а тому підлягає наданню на вимогу позивача. 
08 грудня 2025 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому із заявленими вимогами не погоджується. Так, зазначає, що офіційний веб-сайт міської ради не є засобом масової інформації у розумінні Закону України «Про медіа», а тому юридично визначеного власника такого не існує. Окрім того, позивач просив надати інформацію про те, хто є власником та автором електронних документів «Рішень виконкому за 2025 рік», однак такі документи не є авторськими творами у розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права», тому запитувана інформація юридично не існує і не може бути наданою. Зауважує, що прохання надати пояснення, тлумачення, аналітичні дані або створити нову інформацію не є запитом на публічну інформацію і не підлягає задоволенню.
10 грудня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Зокрема, вважає, що інтернет-видання (веб-сайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, а тому є засобом масової інформації. Власником публічної інформації (володільцем) є суб`єкт, який її створив або отримав у процесі виконання своїх функцій, а автором електронного документа – фізична або юридична особа, яка його створила. 

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернувся до Виноградівської міської ради Закарпатської області (далі – Виноградівська міська рада) із запитом щодо доступу до публічної інформації, в якому просив надати доступ до наступної інформації:
- Хто являється власником незареєстрованого засобу масової інформації (веб-сайту) https://vin-rada.gov.ua?
- Хто являється власником електронних документів «Рішень виконкому за 2025 рік» у форматі відкритих даних, а саме електронних документів у машиночитаному форматі розміщених на сайті https://vin-rada.gov.ua/рішення-виконкому?
- Хто являється автором електронних документів «Рішень виконкому за 2025 рік» у форматі відкритих даних, а саме електронних документів у машиночитаному форматі, розміщених на сайті https://vin-rada.gov.ua/рішення-виконкому?
- На яку посадову особу Виноградівської міської ради покладено обов`язок створювати публічну інформацію у формі відкритих даних, а саме рішень виконкому за 2025 рік?
- Чи знаходиться у розпорядженні Виноградівської міської ради публічна інформація у формі відкритих даних, а саме всі рішення виконавчого комітету за 2025 рік у машиночитаному форматі?
За результатами розгляду зазначеного запиту листом №02.1-24/49 від 21.10.2025 Виноградівська міська рада відмовила у його задоволенні з тих мотивів, що запит не відповідає ознакам запиту на публічну інформацію, оскільки містить прохання надати роз`яснення або здійснити аналітичну роботу, а не надати вже наявні документи. Так, зазначено, що питання щодо того, «хто є власником незареєстрованого засобу масової інформації (веб-сайту)», та «хто є автором чи власником електронних документів» - не стосуються конкретного документа чи набору даних, що перебуває у володінні міської ради. Ці питання вимагають пояснення, тлумачення або надання правової оцінки, що не є публічною інформацією у розумінні Закону. Питання «на яку посадову особу покладено обов`язок створювати публічну інформацію» також потребує аналітичного узагальнення та пояснення, а не надання вже існуючого документа. Питання «чи знаходиться у розпорядженні міської ради публічна інформація у формі відкритих даних, а саме всі рішення виконавчого комітету за 2025 рік у машиночитаному форматі» стосується не надання наявних документів, а підтвердження або заперечення факту володіння інформацією у певному форматі. Запит фактично вимагає створення нової інформації шляхом аналізу наявних документів щодо їх відповідності вимогам відкритих даних (машиночитанного формату). Повідомлено, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не зобов`язує розпорядника створювати або перетворювати інформацію у запитуваний формат на вимогу запитувача. Таким чином, цей пункт не є запитом на публічну інформацію у розумінні ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а є проханням здійснити аналітичну дію, що виходить за межі обов`язків розпорядника.
Вважаючи відмову у надані запитуваної інформації такою, що порушує його права, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частинами 2, 3 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регламентує Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі – Закон №2939, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Публічна інформація в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону №2939, - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно зі ст. 2 Закону №2939, метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №2939, право на доступ до публічної інформації гарантується, в тому числі, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.
Частиною 1 ст. 5 Закону №2939 передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом:
1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;
2) надання інформації за запитами на інформацію.
Норми ст. 14 Закону №2939 встановлюють наступні обов`язки розпорядників інформації:
1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;
2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;
3) вести облік запитів на інформацію;
4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;
5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;
6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону №2939, розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, в тому числі:
- нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності;
- інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник;
- перелік наборів даних, що оприлюднюються у формі відкритих даних.
Отже, публічною інформацією, розпорядником якої є суб`єкт владних повноважень, є вся зафіксована та задокументована на будь-яких носіях інформація, що перебуває або має перебувати у його володінні, незалежно від того, чи була вона створена ним самостійно чи отримана від інших суб`єктів.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 31.01.2020 у справі №826/4222/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №2939, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч. 2 ст. 19 Закону №2939).
Згідно з ч. 3, 4 ст. 19 Закону №2939, запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Частиною 5 ст. 19 Закону №2939 передбачено, що запит на інформацію має містити:
1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;
2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;
3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Суд встановив, що ОСОБА_1 15 жовтня 2025 року подав до Виноградівської міської ради запит на доступ до публічну інформацію в порядку Закону №2939.
При цьому суд відхиляє посилання відповідача на те, що запитувана ОСОБА_1 інформація не відповідає вимогам ч. 5 ст. 19 Закону №2939, оскільки не конкретизує вид, назву, реквізити або місце зберігання документа. 
Так, вказана законодавча норма пропонує декілька альтернативних варіантів ідентифікації запитуваної інформації, зокрема, шляхом зазначення або загального опису інформації, або виду, назви, реквізитів чи змісту документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо.
Частиною 1 ст. 20 Закону №2939 встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Статтею 22 Закону №2939 визначено виключний перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію. Так, зокрема, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону №2939, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:
1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;
2) дату відмови;
3) мотивовану підставу відмови;
4) порядок оскарження відмови;
5) підпис.
Отже, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону №2939 у задоволенні інформаційного запиту може бути відмовлено лише у разі наявності одночасно двох умов: відсутності інформації у володінні розпорядника інформації та відсутності у нього обов`язку володіти нею.
Аналізуючи наведені положення Закону №2939, суд зауважує, що розпорядники інформації в межах встановленого даним Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформацію, незалежно від того, чи стосується ця інформація запитувача інформації особисто.
Суд також зазначає, що однією з основних «ознак» публічної інформації є те, що вона повинна бути «готовою», тобто створеною на момент отримання запиту розпорядником. Закон №2939 не регулює відносини зі створення інформації (надання витягів, довідок, пояснень, роз`яснень тощо). Розпорядник інформації зобов`язаний надати ту інформацію, яка вже існує і зафіксована на певному матеріальному носієві.
У пункті 1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29 вересня 2016 року також роз`яснено, що «не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.
Окрім того, суд враховує надане у вищезазначеній постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України роз`яснення:
«Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною».
Не є створенням інформації, якщо для надання відповіді не потрібно залучати «значні інтелектуальні зусилля», проводити «змістовний аналіз».
Змістовним аналізом може бути надання висновку щодо певного документа, аналіз чи узагальнення, надання висновку щодо співвідношення його частини, здійснення нових розрахунків тощо.
Аналітичною обробкою може вважатись опис чи переказ повного змісту документа, певного відео, аудіо чи фото, що полягає у перенесенні інформації на новий матеріальний носій. Тобто йдеться не просто про копіювання інформації, а про її створення у новому форматі, що потребує змістовного аналізу. 
Відповідно до змісту листа №02.1-24/49 від 21.10.2025, Виноградівська міська рада відмовила у задоволенні поданого позивачем запиту з тих мотивів, що такий не відповідає ознакам запиту на публічну інформацію, оскільки містить прохання надати роз`яснення або здійснити аналітичну роботу, а не надати вже наявні документи.
Проте суд не може погодитися з такою аргументацією відповідача. Так, поданий ОСОБА_1 запит містить вичерпний перелік інформації, доступ до якої він просить надати, в тому числі відповіді на конкретні запитання. Будь-яких посилань на необхідність здійснення аналітичної дії такий запит не містить.
При цьому суду враховує те, що інформація, в розумінні Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII, - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Тобто, інформацією може бути не тільки документ, але й відомості чи дані.
Стосовно запитуваної інформації про власника та автора електронних документів «Рішень виконкому за 2025 рік» у форматі відкритих даних, а саме електронних документів у машиночитаному форматі, розміщених на сайті https://vin-rada.gov.ua/рішення-виконкому, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Переліком наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2025 року №1151, також передбачено, що усі розпорядники інформації (відповідно до компетенції) зобов`язані публікувати переліки нормативно-правових актів, актів індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийнятих розпорядником інформації, проекти рішень, що підлягають обговоренню, а також документ розпорядника інформації про визначення особи (осіб) відповідальних за оприлюднення відкритих даних.
В розумінні ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 №851-IV, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Отже, враховуючи положення вищезазначених законодавчих норм, суд вважає, що Виноградівська міська рада є розпорядником інформації щодо рішень ради, в тому числі у формі електронного документа. 
Автор електронного документа, відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є фізична або юридична особа, яка створила електронний документ.
Тому, на думку суду, відомості про автора запитуваних ОСОБА_1 електронних документів знаходяться у розпорядженні Виноградівської міської ради, не потребують додаткового тлумачення, пояснення чи надання правової оцінки, як зазначає відповідач, та можуть бути надані в порядку доступу до публічної інформації.
Що стосується надання інформації про власника електронного документу, суд враховує те, що норми Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» не містять такого поняття. Тому запит в цій частині не підлягав задоволенню. 
Стосовно запитуваної інформації про те, на яку посадову особу Виноградівської міської ради покладено обов`язок створювати публічну інформацію у формі відкритих даних, а саме рішень виконкому за 2025 рік, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 16 Закону №2939 передбачено, розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.
Тобто така інформація також перебуває у володінні Виноградівської міської ради, не потребує аналітичного узагальнення та пояснення, як заявляє відповідач, тому підлягає наданню на запит. 
Стосовно запитуваної інформації про те, чи знаходиться у розпорядженні Виноградівської міської ради публічна інформація у формі відкритих даних, а саме всі рішення виконавчого комітету за 2025 рік у машиночитаному форматі, суд зазначає наступне.
Публічна інформація у формі відкритих даних, в розумінні ст. 10-1 Закону №2939, - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.
Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
Рішення органу місцевого самоврядування в розумінні Переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2025 року №1151, відноситься до публічної інформації у формі відкритих даних. На думку суду, розпорядники інформації зобов`язані не тільки оприлюднювати таку інформацію, але й надавати її на запит запитувачів. 
Суд відхиляє твердження відповідача в обґрунтування правомірності наданої відмови про те, що запит стосується не надання наявних документів, а підтвердження або заперечення факту володіння інформацією у певному форматі. З цього приводу суд вкотре наголошує на тому, що публічною інформацією може бути не тільки документ, але й відомості чи дані. Тому розпорядник інформації зобов`язаний надати не тільки сам документ, але й інформацію про нього. В свою чергу законодавство не обмежує право запитувача у вільному обранні виду та форми запитуваної інформації. Поданий в цій частині запит не вимагає від Виноградівської міської ради створення нової інформації шляхом аналізу наявних документів щодо їх відповідності вимогам відкритих даних, як заявляє відповідач, натомість потребує ствердної чи заперечної відповіді на поставлене запитання. 
Стосовно запитуваної інформації про те, хто являється власником незареєстрованого засобу масової інформації (веб-сайту) https://vin-rada.gov.ua, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 січня 2002 року №3 затверджено Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади (далі – Порядок). 
Відповідно до п. 1 Порядку, оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади здійснюється з метою підвищення ефективності та прозорості діяльності цих органів шляхом впровадження та використання сучасних інформаційних технологій для надання інформаційних та інших послуг громадськості, забезпечення її впливу на процеси, що відбуваються у державі.
Згідно з п. 2 Порядку оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади здійснюється, в тому числі, шляхом розміщення і постійного оновлення міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади інформації відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та цього Порядку на офіційних веб-сайтах (веб-порталах).
Інформаційне наповнення, захист інформації від несанкціонованої модифікації та технічне забезпечення функціонування офіційних веб-сайтів (веб-порталів) міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади як складових частин Єдиного веб-порталу зазначені органи здійснюють самостійно (п. 5 Порядку).
Отже, законодавством встановлено обов`язок органів місцевого самоврядування оприлюднювати інформацію про свою діяльність, в тому числі, через власні офіційні веб-сайти.
Позивач вважає, що такий офіційний веб-сайт органу місцевого самоврядування є незареєстрованим засобом масової інформації. Проте суд не може погодитися з такою позицією з огляду на наступне.
Визначення поняттю засіб масової інформації надає Закон України «Про медіа» від 13.12.2022 №2849-IX. Так, в розумінні вказаного законодавчого акту засобом масової інформації є засіб поширення масової інформації у будь-якій формі, який періодично чи регулярно виходить у світ під редакційним контролем та постійною назвою як індивідуалізуючою ознакою.
Стаття 16 Закону України «Про медіа» регламентує питання суб`єктів у сфері онлайн-медіа. Так, для цілей цього Закону суб`єктом у сфері онлайн-медіа вважається особа, що здійснює редакційний контроль щодо створення або добору, організації та поширення масової інформації у формі онлайн-медіа.
Суб`єктами у сфері онлайн-медіа можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають місце проживання в Україні, зареєстровані в установленому законодавством порядку юридичні особи України.
Суб`єктом у сфері онлайн-медіа не може бути особа, до структури власності якої входять державні органи, органи місцевого самоврядування, їх об`єднання, крім винятків, передбачених законом, зокрема щодо публічних аудіовізуальних медіа та онлайн-медіа, що діють на підставі Закону України «Про систему іномовлення України», а також юридичні особи, засновані такими органами, крім наукових установ, закладів освіти та закладів культури.
На думку суду офіційний веб-сайт Виноградівської міської ради не відповідає встановленим законодавством ознакам засобу масової інформації.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №9901/925/18 виклала правову позицію, згідно з якою розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Тому відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у наданні запитуваної в цій частині інформації з тих мотивів, що розпорядник не володіє такою інформацією та не зобов`язаний нею володіти. 
Таким чином, провівши правовий аналіз спірних правовідносин в частині ненадання запитуваної ОСОБА_1 інформації, суд вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з урахуванням висновків суду. 
При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 січня 2020 року у справі №826/4222/17, відповідно до якого розпорядник інформації не може уникнути обов`язку надавати або оприлюднювати публічну інформацію лише у зв`язку з тим, що її не було створено. Якщо інформація відсутня, але розпорядник зобов`язаний нею володіти відповідно до законодавства, він повинен ужити заходів щодо отримання або створення відповідної інформації.
Отже, визнання судом протиправними дій щодо відмови в наданні відповіді на інформаційний запит і зобов`язання розпорядника надати відповідь на запит як спосіб захисту порушених прав застосовується у випадку, коли розпорядник протиправно відмовився задовольняти запит особи щодо інформації, яка є в його володінні та зафіксована на певних матеріальних носіях.
Водночас, якщо буде встановлено, що розпорядник, посилаючись на відсутність в його розпорядженні інформації, відмовився надавати інформацію, якою він зобов`язаний володіти, порушені права запитувача підлягають поновленню шляхом зобов`язання розпорядника створити інформацію та надати її на інформаційний запит.
В оскарженій відмові Виноградівська міська рада посилається в тому числі на те, що вона не володіє запитуваною інформацією. Разом з тим, в ході розгляду цієї справи судом встановлено обов`язок відповідача володіти запитуваною в пунктах 3, 4, 5 запиту інформацією. Тому суд вважає, що у разі відсутності у розпорядника інформації таких відомостей він повинен їх створити та надати ОСОБА_1 на його інформаційний запит. 
Враховуючи вищенаведені обставини справи та законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
В прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн та на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. 
Разом з тим, на момент розгляду цієї справи, позивач надав докази сплати виключно судового збору. 
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На момент ухвалення судом рішення в цій справі позивач будь-яких доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу не надав. Тому питання щодо розподілу таких витрат суд не вирішує.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ) до Виноградівської міської ради Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Миру, буд. 5, м. Виноградів, Берегівський район, Закарпатська область, 90300, код ЄДРПОУ – 04053677) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково. 

2. Визнати протиправною відмову Виноградівської міської ради Закарпатської області від 21 жовтня 2025 року №02.1-24/49 у наданні ОСОБА_1 публічної інформації на запит від 15 жовтня 2025 року в частині пунктів 3, 4, 5.

3. Зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області у разі відсутності запитуваної ОСОБА_1 у запиті від 15 жовтня 2025 року публічної інформації - створити таку публічну інформацію.

4. Зобов`язати Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 15 жовтня 2025 року щодо доступу до публічної інформації в частині пунктів 3, 4, 5 та надати запитувану публічну інформацію.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виноградівської міської ради Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Миру, буд. 5, м. Виноградів, Берегівський район, Закарпатська область, 90300, код ЄДРПОУ – 04053677) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ) 581,38 коп. (П`ятсот вісімдесят одна гривня 38 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Р.О. Ващилін